Decorul

CAPITOLUL 3: Prelucrări alfa-numerice

(continuare)

p. 49

3.8. Descrierea decorului

Codul descrierii decorului este asemeni cvadraturii cercului: nimeni nu reușește, dar mai toată lumea încearcă. O cauză este natura absurdă a ființei umane care, uitându-și limitele, încearcă să definească infinitul. Alte cauze sunt cât se poate de terestre: calitatea descrierilor verbale și a ilustrației de obiect poate exaspera pe oricine mai speră la un statut științific pentru arheologie. Chestiunea este cu atât mai delicată cu cât problema în sine se află la frontiera științei. Imaginarul colectiv este o noțiune folosită mai mult de psihologi și antropologi, înconjurată încă de aburii para-științei. Dar, dincolo de aspectul funcțional al formei și aspectul comercial al decorului, forma și decorul unui obiect sunt parte a imaginarului colectiv, indiferent că fabricantul este sau nu conștient de acest lucru. Că lucrurile stau așa, o demonstrează polimorfismul unor forme cu funcție identică (e.g. "castron"), sau faptul că multe obiecte care nu sunt destinate schimbului, nici "obiecte de prestigiu" nu sunt - sunt totuși decorate. Există o nevoie intrinsecă de formă frumoasă și de decor plăcut.

Parte fiind a imaginarului colectiv, forma și decorul sunt mult mai reprezentative pentru o cultură decât tehnologiile (care, spuneam, reflectă mai degrabă civilizația). Uneltele, modul lor de folosire, agregarea cunoștințelor tehnice se pot schimba fără a schimba nimic din sufletul unui individ sau a unui popor. Se pot face multe întâmpinări acestui enunț. Unele tehnologii sunt sacralizate prin chiar secretul profesional și prin ritualurile de transfer de cunoaștere. Apoi, societățile ruralizate sunt atât de conservatoare încât își consacrează propria nemișcare. Aceste nuanțe nu schimbă însă valabilitatea principială a enunțului inițial.

Așa cum am văzut, forma este descriptibilă în termeni matematici sau alfa-numerici. Decorul este însă cu mult mai imponderabil. Variabilitatea este nelimitată iar greutatea de a da un nume fiecărei situații este depășită numai de tentativa de a folosi un asemenea index, impozant ca o carte de telefon, dar mult mai confuz.

Există două modalități de abordare a decorului. Prima modalitate se referă la catalogarea (și nomerotarea) tuturor tehnicilor și a temelor (pattern-urilor, sau schemelor, am zice pe românește) decorative pentru un sit sau o zonă geografică, pentru o cultură dată. Este ceea ce a făcut, de pildă (exemplele sunt foarte numeroase), un autor polonez deja citat[19], care compară trei astfel de cataloguri realizate de trei autori diferiți, pe trei situri diferite. În afară de observația că tehnicile fundamentale sunt strierea și ștampilarea, varietatea temelor și combinațiilor decorative este bulversantă, ca și diferențele reciproce. Evident, această abordare are ceva tragi-comic, fiindcă fiecare cercetare o anulează pe cea anterioară. Fiecare nouă săpătură va găsi expresii decorative noi, cataloagele și clasificările trebuind refăcute.

p. 50

O a doua modalitate de abordare a decorului este aceea de a nu codifica decorul în existența lui concretă (tehnici + motive + agregarea motivelor + zone de aplicare), ci a codifica fiecare motiv în parte; altfel spus - un alt demers analitic. Este ceea ce am încercat și este expus mai jos, sistem deja aplicat ceramicii cercetate în ultimii doi ani.

Decorul se descrie, ca și fabricația, într-o tabelă specializată, cu mai multe câmpuri, pentru elementele următoare:

A) Tehnici decorative (v. Anexele, secțiunea 1, lista M.1., p. 30)

B) Motive decorative (lista M.2., p. 31)

C) Descriptori spațiali (lista M.3., p. 31)

Aceste prime trei caracteristici se notează într-un singur câmp, sub formă de șir. De exemplu, o incizie orizontală multiplă se notează F4 (F = tehnica; 4 = motivul). Descriptorii spațiali sunt opționali și se vor angaja numai atunci când este absolut necesar. Dacă trăsătura este neglijentă, discontinuă, vom nota F4g, deci cu ajutorul unui descriptor spațial.

D) Pentru precizarea poziționării decorului pe corpul vasului se va utiliza instrumentul zonalizării (v. Figura 19 de la Planșa VI). Pentru a defini un decor aplicat părții interioare a vasului se va adăuga un apostrof. XI' înseamnă că decorul s-a aplicat numai pe fundul unei farfurii. Notația I' se va folosi numai pentru decorul aplicat pe partea superioară aplatizată a unei buze. Zonalizarea poate fi folosită, după caz - respectiv după cultura căreia îi aplicăm codificarea decorului și dificultățile caracteristice de descriere fie într-un câmp distinct, în care notăm zonele de aplicare a întregului decor, fie vom anexa zonalizarea la codurile de descriere ale motivelor decorative.

E) Decorul se poate aplica însă pe mai multe registre (lista M.4., p. 32), domeniu căruia îi este rezervat un câmp special. În aceste putem face notații de genul AOA (însemnând că între două registre cu decor de același tip A există un registru nedecorat O), sau AoB (însemnând că după un registru decorat, de un tip A , urmează un scurt registru nedecorat o și un alt registru decorat, dar diferit B). Cu astfel de mijloace simple, cu litere mari și mici, se poate sugera orice combinație decorativă, cel puțin pentru epoca post-romană, care nu excelează la acest capitol. A se vedea detaliile de la Lista M.4.

F) Calitatea execuției decorului se apreciază cu note de la 1 (f. rău) la 5 (f. bine, v. lista M.5., p. 33)

Exemplele pot șterge impresia dezagreabilă a unei expuneri teoretice prea aride și pot explicita ceea ce autorul nu a binevoit sau nu a putut să spună. Exemplele urmează varianta precizării implicite a background-ului, enumerând motivele (pattern-urile) decorative în ordinea apariției lor, de sus în jos.

p. 51

După cum se observă, în baza de date sunt rezervate câmpuri pentru trei motive decorative distincte, un câmp pentru registre și un câmp pentru zonalizare (alături de, bineînțeles, câmpul de identificare a piesei).

Luând exemplul din primul rând, se descrie primul motiv decorativ (linia ondulată orizontală), începând cu tehnica (E = incizie simplă), se adaugă pattern[20]-ul/motivul (16 = sinusoid), la care se adaugă, la nevoie, un descriptor spațial (pentru exemplul în discuție nu este cazul, dar la al treilea exemplu găsim F16j, unde j înseamnă "înalt", cu referire la înălțimea valului). Se procedează la fel cu al doilea motiv decorativ (F4 = incizie multiplă concentrică). Se stabilesc apoi raporturile dintre registre: aoboa înseamnă că primului registru (a) îi urmează un registru nedecorat (o), după care vine un al doilea motiv decorativ (b), urmat de un alt registru nedecorat (o) și, în fine, de repetarea primului motiv; faptul că s-au folosit litere mici (nu mari, adică AOBOA) înseamnă că registrele sunt mici. Adjudecarea faptului că registrul este mic sau mare se face prin comparație cu dimensiunile vasului și cu dimensiunile cutumiare ale unui motiv decorativ pentru cultura dată. Deși s-ar putea încerca elaborarea unor criterii ferme de definire a unui registru mic/mare, faptul ar introduce un nou element de tehnicalitate, redundant de această dată. Cel mai rău ar fi că aceste criterii, constituite pe baza experienței cu habitudinile decorative ale unei culturi, nu ar putea avea valabilitate în aplicațiile la alte culturi. Raporturile de echilibru între o formă, dimensiunile sale și dimensionarea decorului sunt mult mai ușor de intuit decât de clasificat.

Se recomandă utilizarea unor descrieri cât mai simple, respectiv renunțarea la nuanțele de observație. Prea multe detalii conduc la pulverizarea tipologică și la crunte probleme de prelucrare, fie ea și computerizată. Prelucrarea este dificilă chiar și pentru evul mediu timpuriu, care are un spectru decorativ foarte sărac. Oricum, aplicațiile computerizate permit discriminarea analitică a factorilor analizați, ceea ce face posibil ca detaliile să fie eliminate din calcul, la diverse nivele. De exemplu, din două serii de fapte, de forma AM1A și AM2C, vor fi raportate ca neasemenea la nivelul de analiză cu 4 elemente (XXXX) sau trei elemente XXXx, dar asemenea la nivelul analitic de două elemente (XXxx - fiindcă AM sunt factori comuni). Asemenea experiențe sunt însă de evitat, cel puțin la început[21].

ÎNAPOI LA SUMAR VOLUMUL I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE - § 3.9. (tehnici de modelare)

[19] BUKO 1990, p. 128-129, fig. 55.

[20] Termenul românesc pentru pattern este șablon; utilizarea celui din urmă ar sugera unui vorbitor al limbii române ideea multiplicării unui negativ (ceea ce ar fi fals). Termenul englezesc este unul consacrat, are caracter pur tehnic și nu lasă loc la confuzii.

[21] Pentru un model de prelucrare a decorului TEODOR E. 2000, p. 302-307; v. capitolul 12 din prezenta lucrare.