Situri nordice din Muntenia; Târgșor

8. SITURI MARGINALE DIN MUNTENIA

8.3. Situri nord-muntene [continuare; expunere pe situri]

[p. 138]

Situația așezării de la Târgșor[84] este similară, dar încă mai gravă din punctul de vedere al cunoașterii materialului ceramic, fiindcă demult-proiectatul muzeu de sit nu există încă[85]. Așezarea de epocă Ipotești-Cândești a fost găsită într-un sit de o complexitate excepțională, în care, alături de vestigii preistorice, se găsesc un castru roman de pământ, thermae, necropole sarmato-getice și Cerneahov biserici domnești, dar și un grupaj de așezări de diverse epoci (sec. III, V-VI, IX-X, ev mediu), suprapuse în același perimetru restrâns din sud-vestul actualei rezervații arheologice, pe o terasă joasă a unui pârâiaș astăzi aproape inexistent[86]. Au fost descoperite minim 12 complexe de locuire aparținând epocii de care ne ocupăm, din care cel puțin 5 au refaceri sau reconstrucții[87], dotate cu pietrare[88].

Materialul ceramic publicat se rezumă la 4 exemplare mai mult sau mai puțin întregi, trei jumătăți și câteva fragmente[89]. Aceste câteva piese au însă caracter excepțional, din cel puțin două motive: în primul rând sunt foarte mari[90]. Diametrul mediu la buză este de 16,8 cm., volumul superior mediu are 4,18 l. (adică mai mult decât volumele totale de la Budureasca, și ele foarte mari) și volum total mediu de 8,25 l.! Masivitatea ceramicii de la Târgșor este însă vizibilă și pe fragmentele de vas pe care le-am văzut, și chiar dacă cifrele ar putea fi altele mai ales pe un lot mai complet să reținem aceste recorduri absolute pentru epocă, ieșind cu mult din normele epocii. Un al doilea fapt care distinge net așezarea de la Târgșor de contextul cultural este morfologia

[p. 139]

particulară. Din cele 11 forme cunoscute, 3 nu au margine deloc, în două cazuri aceasta este aproape de neobservat, un al șaselea caz are unghiul la buză sub 90o, iar restul au unghiuri la buză mici (sub 110o). Conformațiile generale care însoțesc aceste forme sunt cu lățime superioară mică (Ls = 29) dar bază relativ largă, similară gurii; alte forme (cu gură și bază foarte largi)[91] par accidentale și sunt necaracteristice. Aceasta este grupa 1 de la Târgșor, compusă din două vase (unul lucrat la roată și unul lucrat cu mâna), dar ar putea fi considerate, cu destulă probabilitate, ca apartenente la această grupă alte 7 fragmente. Grupa regională corespondentă este CR 22 B, formată exclusiv de Târgșor. Asemănări cu această grupă se pot identifica, la Străulești[92], la Dulceanca I (în vestitele complexe slave, respectiv L. 6, L.9). dar și pe alte situri; la Ciurel, de pildă, există relativ numeroase jumătăți superioare de vas cu gât strâmt, formă bombată, imitând vasele de provizii ale secolului al IV-lea, forme care nu au putut fi clasificate datorită absenței unei forme întregi care să se constituie în cap de serie; formele de la Ciurel au însă margine mai modulată, reflectând o evoluție în sensul gusturilor secolului al VI-lea. Nicăieri însă, această imitație a vaselor de provizii Cerneahov nu este o formă dominantă, ca la Târgșor. Toate aceste particularități, de formă și dimensiuni, mă fac să enunț un aspect ceramic Târgșor.

Piesele care au facilitat datarea timpurie a așezării, într-un orizont preslav[93], sunt 3 fibule, un cercel cuboedric cu fațete (sau octoedric) și, eventual, un fragment de pahar[94]. Toate sunt problematice: fibulele cu port-agrafă înaltă sunt frecvente în secolul III[95], fibulele cu picior înfășurat au numeroase analogii chiar în așezarea de secolul III (-IV) de la Târgșor[96], iar amândouă riscă să fie rătăcite din nivelul arheologic anterior, ca și fragmentul de pahar[97]. Fibula romană târzie nu depășește probabil jumătatea sec. VI[98], iar cercelul datează, larg, în secolul VI[99]. Deși descoperirile mărunte sunt interesante, ele nu dau nici o soluție cât de cât clară. Din punctul de vedere al ceramistului, puținul pe care îl știm recomandă fără excepție o etapă timpurie a culturii Ipotești-Cândești.

[p. 140]

Argumentele se leagă de dimensiunile foarte mari (complet străine siturilor din secolul VI), morfologia foarte dependentă de tradiția marilor vase de provizii, regimul decorativ al vaselor lucrate la roată. În această ultimă privință, situația este clară și constituie din nou un unicat. Dintre vasele publicate, 4 piese lucrate la roata rapidă sunt complet nedecorate, iar alte 3 prezintă diverse nuanțe ale decorului involuntar (foarte discrete caneluri sau la fel de discrete incizii neregulate) [100]. Piesele decorate cu val sunt fie cu un vârf simplu (un exemplar publicat) ceea ce constituie o altă caracteristică timpurie, fie cu vârf multiplu, dar acestea sunt puține. Sumara analiză a ceramicii din pachete mi-a permis să fac niște observații care permit concluzia că probabil există două faze distincte de locuire[101]. Prima fază de locuire se caracterizează printr-o relativă paritate a celor două tehnici fundamentale (cu un eventual mic avantaj pentru ceramica modelată la roată), cu decor extrem de sumar și exclusiv liniar; într-o a doua fază apar și piesele decorate cu incizii în val, frecvența decorul sporește, dar raportul tehnicilor se înclină în favoarea ceramicii modelate manual. Nu am remarcat diferențe de fabricație. Specia de lut cu pietricele este mai rară, caracteristică mai mult ceramicii modelate la roată, dar este frecvent amestecată cu cioburi pisate; specia cu cioburi pisate, cu fragmente de dimensiuni mari (până spre 1 cm.!) este caracteristica fundamentală a ceramicii de la Târgșor[102]. Menționez că fabricația acestei specii este practic identică cu cea a speciei poroase, arse oxidant, din secolul III (-IV), din așezarea de la Târgșor.

Un alt aspect curios al așezării de la Târgșor este absența tipsiei[103]. Evident, acesta nu este astăzi un argument valid al aspectului autohton, pre-slav[104], fiindcă asemenea piese sunt frecvente în așezări Ipotești-Cândești timpurii (Ipoteștiul face excepție). Suprapunerea unei așezări de secol III nu este tocmai un fapt benefic, în acest caz, fiindcă nu putem ști dacă fragmentele de străchini aparțin așezării vechi ori celei noi (de la începuturile culturii Ipotești-Cândești). Este posibil ca, în această etapă incipientă, să mai fi fost produse străchini, sau să fi fost aduse (de unde?). Evident, ar trebui să existe o explicație pentru care locuitorilor din așezarea de la Târgșor le lipsea un utilitar de acest format jos (ca strachina sau tipsia). O cercetare mai atentă a facturii fragmentelor de străchini ar putea oferi soluția[105].

O evaluare cronologică a așezării de la Târgșor este, evident, o sarcină ingrată. La acest moment optez pentru a doua jumătate a sec. V (cu posibil capăt la începutul veacului următor), interval în care s-au succedat două episoade de locuire, cu o pauză de cel puțin un deceniu.

DETALII - Budureasca

- Șirna

- Băleni

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE situri din Oltenia

[84] Situl se află la circa 5 km. SV de marginea Ploieștiului, la intrarea în satul Târgșorul Vechi, comuna Târgșoru Vechi (sediul comunal la Strejnicu, la ieșirea din oraș). V. Harta 2.

[85] O scurtă vizită în timpul campaniei 2000 mi-a permis o luare mai cunoștință mai apropiată decât ceea ce permite bibliografia subțire a problemei. Prin bunăvoința gazdelor am putut vedea depozitul unul dintre cele mai bine organizate depozite de șantier, lipsit însă în zilele respective de curent electric, așa încât a trebuit să mă mulțumesc cu analiza unor pachete cu materiale din anii 60-70. Experiența a fost oricum instructivă și voi face apel la cele observate, în textul de mai jos, fără altă adnotare.

[86] Aspectul terenului, astăzi, sugerează o poziție în lunca Leaotei, însă este foarte greu de ghicit aportul aluviunilor de-a lungul veacurilor. O săpătură specială și un geolog ar fi poate de dorit pentru clarificarea aspectului. Luând în considerație că, de regulă, geții sau locuitorii de la finalul primului mileniu nu se prea așezau în lunci, bănuiesc că ar putea fi o (fostă) terasă joasă.

[87] TEODORESCU 1964, p. 487.

[88] Rar cu o altă vatră, deschisă, alături de cuptor, sau excepțional numai cu vatră (TEODORESCU 1971, p. 107). Așezarea stă pe sol de câmpie, însă pe un teren răscolit de așezările anterioare, construirea cuptoarelor în colț cruțat sau în peretele lateral devenise o imposibilitate; altminteri, solul lutos ar fi permis asemenea amenajări. Piatra de râu este oricum prezentă în zonă. Personal nu cred în existența unor vetre libere pentru această perioadă (fără a exclude posibilitatea), ci în interpretarea defectuoasă a săpăturii. Evident, după 50 de ani de săpături relativ intense pe situri din secolele V-VII, capacitatea noastră actuală de a înțelege lucrurile este mai bună decât pe vremea primelor campanii de la Târgșor, prin simpla acumulare de date.

[89] Vase întregi: TEODORESCU 1964, fig. 3/4; TEODORESCU 1971, fig. 3/1, 2, 4; fragmentare: TEODORESCU 1964, fig. 3/2; TEODORESCU 1971, 3/3, 5. Piesele publicate în 1971 sunt reluate de DIACONU G. 1978, fig. 3

[90] Atât de mari încât am dubii asupra scării afișate la TEODORESCU 1971, p. 127. Nu mă îndoiesc de faptul că Victor Teodorescu cunoaște scările, dar pot suspecta că tipografii au făcut o reproducere generoasă. Acest gen de situații invită la afișarea scării grafice, fiind de evitat scările prevăzute în text, ca în cazul dat.

[91] TEODORESCU 1971, fig. 3/1; reconstituire discutabilă.

[92] Patru piese de la Străulești, desenate după TEODOR D. 1994, fig. 5/2-4, 6, s-au înscris inițial în această grupă. Pentru analiza finală am preferat loturile publicate de autorii săpăturii. Apropierea este însă de reținut.

[93] DIACONU G. 1978, p. 524.

[94] TEODORESCU 1971, fig. 2/1, 2 (fibule cu port-agrafă înaltă, respectiv cu picior înfășurat); DIACONU G. 1978, fig. 3/ 6, 7, 9, respectiv fragmentul de pahar, fibula romană târzie și cercelul.

[95] De diverse subtipuri, v. BICHIR 1984, pl. 38/6, 39/3, 4, 42/5, 8. Apare chiar și piesa în discuție (pl. 45/20), considerată de secol III, probabil pe bune motive. Chiar dacă piesa respectivă pare mai evoluată (cu placă semicirculară la resort și placă romboidală la picior), fibula nu are corespondent în situri târzii (V-VI), cel puțin după câte știu. O piesă similară, cu aceleași formă de placă, dar cu port-agrafă scundă, se găsește în mormântul C.56 de la Piatra-Frecăței (PETRE A. 1987, pl. 77/112 b1), datat în secolul IV (p. 137). Dacă ar fi să judecăm numai după aceste elemente, piesa de la Târgșor este intermediară între cele ale culturii Chilia-Militari și cea din necropola romană și ar putea data, prin consecință, la începutul secolului al IV-lea.

[96] BICHIR 1984, pl. 45/3, 4, 7, 8, 10, 11-14; nici o analogie apropiată, însă.

[97] TEODORESCU 1971, p. 107, consideră (implicit, fără să o nominalizeze) că fibula de la fig. 2/1 (cu port-agrafa înaltă) fusese păstrată ca... relicvă (sfântă?). Nu ar fi fost mai simplu să o considere rătăcită stratigrafic? Să-mi fie iertată observația, dar și materialul ceramic din pachetele depozitului este destul de amestecat. Faptul este de înțeles pentru o săpătură cu asemenea dificultate, dar nu are sens să căutăm explicații ridicole pentru un incident de săpătură normal.

[98] DIACONU G. 1978, p. 524, deși există și alte opinii: în colecția Culică (CURTA 1992) piesa cea mai apropiată este cea cu nr. de cat. 66, a căror analogii se restrâng la secolele III-IV (idem, p. 59). Oricum, este greu de înțeles de ce fibulele cu picior întors pe dedesubt de tip gotic (idem, p. 85-86, tabelul de la p. 82) își întrerupe evoluția în jurul anului 400, pentru a și-o relua, într-o formă puțin modificată (cu picior trapezoidal, practic lățit, v. cat. 67) numai după 550 (tabelul de la p. 82). Probabil experiența insuficientă de șantier l-a împiedicat pe eruditul dar tânărul cercetător să presupună că o fibulă găsită la Adamclisi, pe nivelul de la finalul secolului al VI-lea, nu este obligatoriu atât de nouă (idem, p. 59). Din punctul de vedere al așezărilor din Câmpia Română, asemenea piese nu provin decât din contexte care nu recomandă o datare târzie, în secolul VI (respectiv Budureasca, Militari și Târgșor). Tipologia propusă de Dan TEODOR (1988, tabelul 1) are mult mai mult sens și începe cu piese din debutul sec. V (Bratei, Cireșanu) și evoluează până la finalul sec. VI (evident, prin prisma acestei lucrări, Budureasca nu va data mai sus de prima jumătate a sec. VI, [deși inserturi mai târzii nu sunt cu totul excluse notă ulterioară]).

[99] Un exemplar foarte asemănător la Piatra Frecăței, mormântul D.4 (PETRE A. 1987, pl. 143/236 c), datat în secolul VI (idem, p. 139). În așezarea 1 de la Bratei există doi cercei cuboedrici (diferiți), datați contextual (nivelul b) la limita secolelor V-VI (BÂRZU 1995, p. 242, fig. 16/1, 2).

[100] Nu cred că acestea se datorează procesului modelării (nu are sens, am mai scris acest lucru, v. TEODOR E. 2000 p. 304, nota 58), ci încercării de a uniformiza lutul diluat pe suprafața vasului, prin utilizarea unei palete; v. și vol. III, pl. LXXIII/145.

[101] Așa cum indică și raporturile stratigrafice observate pe cel puțin 5 bordeie. Autorii săpăturii nu au făcut niciodată referiri la raporturile între tehnici, foarte importante în acest context, de aceea sunt necesare niște minime observații personale.

[102] TEODORESCU 1971, p. 109 confirmă această caracteristică: ...sau cu cioburi pisate (specia 3), caracteristică ariei Cândești chiar din prima fază, adică la Târgșor (p. 106). O nouă lectură atentă a textului lui Victor TEODORESCU (1971) confirmă impresia că complexele din așezare se distribuie pe cel puțin două orizonturi. Descrierea ceramicii lucrate la roată din fazele I și II ale culturii Ipotești-Cândești (p. 109-110), cele care caracterizează Târgșorul, este în conformitate cu cele observate pe fragmentele din depozit. Pe de altă parte, dincolo de discuțiile asupra fazelor din așezare, după cum rezultă din refacerea unor complexe de locuire, în rezervația de la Târgșor există două așezări (dacă nu 3) distincte. Cea mare (la care m-am referit supra), aflată în SV, se află în dreapta Leaotei. Săpăturile din primii ani, din necropola din sec. III-IV, au identificat locuințe din secolele V-VI și pe stânga Leaotei, la E și NV de biserica domnească, respectiv sectoarele A1 și A2 (DIACONU G. & 1962). Când am analizat pachetele nu am avut în vedere aceste particularități topografice. Este foarte posibil ca cele două faze pe care le-am văzut să reprezinte așezări distincte, din momente cronologice diferite. Doar o publicare integrală a așezării va putea face lumină.

[103] TEODORESCU 1971, p. 110.

[104] DIACONU 1978, p. 524. Această teză demonstrează contrariul.

[105] Foarte tânărul coleg Andrei Măgureanu a primit importanta sarcină de a pregăti pentru publicare așezarea de secol V-VI. Îi urez succes, firește.