Accidente morfologice

CAPITOLUL 3: Prelucrări alfa-numerice

(continuare)

p. 41

3.3. Accidente morfologice

Această secțiune se ocupă cu lucruri mai greu de exprimat în cifre. Mă refer la diverse fracturi ale formei, ca unghiularitatea gâtului, a corpului, a piciorului, la ieșinduri sau muchii, ce nu mai pot fi exprimate prin funcții simple. Unele accidente morfologice sunt foarte caracteristice unei culturi, de accea cunoașterea lor nu poate lipsi.

Accidentele morfologice au fost codificate conform tabelului de la Anexe, secțiunea 1, lista I (p. 20-24).

Dacă pe forma vasului se observă două sau mai multe accidente morfologice, ele vor fi înregistrate în ordinea alfabetică a codurilor. Reluând exemplul de la Anexe, p. 22, dacă s-a observat o discontinuitate unghiulară externă atenuată (= a) și un trunchi de con divergent (= h'), se vor înregistra în această ordine (= ah'), chiar dacă trunchiul de con este mult mai frapant. Respectarea acestei reguli va preveni apariția în statistici a unor dublete inutile (ah' și h'a înseamnă același lucru).

Menționarea tipului de accident morfologic trebuie însoțită de precizarea locului unde pragul, acolada sau nervura s-au produs. Ar putea fi folosit Codul Buko în acest scop? Nu. În primul rând, trimiterea cu semnificația "pe partea superioară a corpului" ar fi destul de imprecisă. În al doilea rând, Codul Buko definește părțile lipsă, ceea ce ar putea genera confuzie. Dar cea mai serioasă problemă este legată de faptul că accidentele morfologice apar, cel mai adesea, nu pe o componentă sau pe alta, ci la intersecția dintre componentele majore. O nervură apare cel mai adesea la îmbinarea corpului cu gâtul. Pragurile, supraînălțările, unghiularitățile, sunt toate destinate să sublinieze estetic arce, curburi distincte. Din acest motiv avem nevoie de denumiri ale punctelor de intersecție, ca în Figura 19 (planșa VI). Cu litere sunt marcate principalele repere ale Sistemului Compas (diametre), ca la fig. 1. Cu cifre romane figurează zonele, necesare pentru descrierea accidentelor morfologice, dar și a decorului, după cum vom vedea. Zonele sunt axate pe punctele de intersecție (I, III, IV, VI, VIII, IX). Pentru posibilitatea unui plus de precizie, sunt definite zone intermediare pentru exteriorul buzei (II), mijlocul calotei superioare (V), a calotei inferioare (VII) și talpa vasului (X). Primele două și ultima sunt zone adesea alese pentru registre decorative. Zona XI este definită tot pentru necesități de descriere a decorului. Dar asupra acestui fapt vom reveni.

ÎNAPOI LA SUMAR VOLUMUL I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE - § 3.4. (morfologia buzei)