Situri nordice din Muntenia; Șirna

8. SITURI MARGINALE DIN MUNTENIA

8.3. Situri nord-muntene [continuare expunere pe situri]

[p. 140]

Așezarea de la Șirna Fântâna lui Hîrțu se află la doar circa 7 km. SSE de Târgșor și la circa 12 km. S de Ploiești. În afara unor vestigii de epoca bronzului, situl cuprinde așezări de epocă romană, de secol IV, V-VI și IX-X, fiind cercetată aproape an

[p. 141]

de an, de peste două decenii (din 1977). Ultimul raport mai detaliat, după cinci campanii[106], inventaria locuințele după cum urmează: 7 din sec. III-IV; 5 din sec. IV-V, 8 din sec. V-VI, 11 din sec. VI-VII, 8 din sec. VIII-XI. Dacă adăugăm foarte-foarte numeroasele mini-cuptoare metalurgice importanța sitului este desigur foarte mare, după cum constată frecvent și autorul cercetării. Problema este că nu am văzut nici un desen și că, practic, pentru o lucrare ca aceasta, Șirna nu există; nu încă, sper.

Vom mai zăbovi, totuși, pentru a nota câteva dintre parcimonioasele detalii ale rapoartelor. Să reținem că există cel puțin o suprapunere stratigrafică clară între locuințe datate larg în sec. V-VI și VI-VII, iar diferențele de inventar sunt nete: cea mai veche are o predominare a ceramicii lucrate la roată, iar cea suprapusă, din contră, o netă predominare a ceramicii modelate manual (aceasta cu multă ceramică pisată în pastă, după cum rezultă din descrierea altui complex). Analiza statistică a inventarelor indică și o fază intermediară, cu echilibrul celor două specii tehnice[107]. Această realitate stratigrafică vine să confirme ipoteza teoretică a acestei teze, asupra degradării inventarului ceramic sub raport tehnic, în timp, de-a lungul evoluției culturii Ipotești-Cândești.

Teoria ar putea fi parțial tulburată de situația altor două locuințe, datate de autor la finalul sec. IV sau la începutul sec. V, adâncite 0,4 m. de la propriul nivel, de formă ovală sau cvasi-rectangulară, cu vatră ovală, având, în esență, următorul inventar: ceramică lucrată la roată, roșie sau cenușie, cu ornament în val incizat, castroane și farfurii realizate pe roata lentă (!), cu forme degenerate din tradiția Cerneahov, dar și cu foarte multă ceramică lucrată cu mâna, specie dominantă în aceste complexe; pentru ca buimăceala să fie totală, apar mai multe fragmente de tipsie (!!)[108]. Originea locală a tăviței slave este pentru mine un lucru clar (din alte contexte), iar apariția acestor fragmente este unul dintre elementele pe care le așteptam, dar completa atestare a situației mai are de așteptat[109]. Dacă aceste complexe există, cu asemenea inventare, probabil că datarea lor ar trebui proiectată, fie și ipotetic, la jumătatea secolului al V-lea. Cum s-ar explica acest intermezzo de dominație a ceramicii lucrate cu mâna, între două momente de netă dominație a ceramicii lucrate la roată (respectiv începutul și sfârșitul secolului al V-lea)? Cred că există o singură explicație posibilă. Prăbușirea confederației hunice a produs plecarea din Muntenia a ultimelor rămășițe gotice (nimic nu trădează elemente germanice după jumătatea secolului al V-lea), datorită amenințării gepide, probabil. Acest eveniment pare să fi dezorganizat piața ceramicii de calitate, speciile cenușii dispărând practic dintr-o dată (am mari dubii în legătură cu fragmentele cenușii raportate în contexte ulterioare, putând fi în poziție secundară, fie doar arse secundar dar aparținând speciei oxidante, ca tip de proces tehnologic). Specia ceramică arsă reductor presupune cuptoare profesionale, temperaturi de coacere mai mari, procese mai sofisticate, supraveghere mai atentă și de ce nu calificare superioară. Acest corp profesional, legat de aristocrația germanică, dispare odată cu aceasta, lăsând în spate o evidentă penurie. Genul de complexe ca cel de la Șirna (în cazul în care există, real) reflectă acest moment de descumpănire, când societatea nu produce mai puțină ceramică lucrată cu roata și arsă oxidant decât la momentul anterior, dar prin dispariția olăriei cenușii raportul între ceramica lucrată la roată și cea lucrată manual se schimbă brutal. Am discutat acest caz mai degrabă ipotetic fiindcă situația este interesantă și s-ar putea repeta, confirmând existența acestui moment, care nu trebuie să fi durat mult; societatea avea și nevoi, și resurse, conjunctura următoarei jumătăți de veac este mai degrabă pașnică, iar situația se reabilitează repede, cel puțin sub raportul principalelor tehnici de modelare. Locul lăsat liber de ceramica cenușie este repede umplut prin expansiunea unei specii preexistente, lucrate la roată, arsă oxidant, cu nisip în pastă (lotul ceramic de la Copăceanca-Vârcan o conține), care nu mai este de calitatea ceramicii Cerneahov, dar îi preia, cu relativ succes, funcțiile; relativ, fiindcă numeroase specii funcționale dispar, aproape complet, cu acest prilej, în special cele de servire a mesei. În acest context, adoptarea unei forme rudimentare, precum tipsia modelată cu mâna, vine să suplinească numeroasele castroane și străchini din vremurile bune de odinioară. Modele existau și nu trebuie căutate în bazinul Niprului, așa cum vom vedea.

DETALII - Budureasca

- Târgșor

- Băleni

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE situri din Oltenia

[106] OLTEANU & 1986, p 157.

[107] OLTEANU & 1980, p. 417.

[108] OLTEANU & 1983, p. 384, v. și fig. 2.

[109] Nu am încredere în săpători care relatează că un cuptor de redus minereul de fier (a fost) amenajat în pământul de umplutură al locuinței din prima parte a sec. VI (OLTEANU & 1980, p. 417), că cuptoarele din locuință se scobesc din interiorul locuinței spre afară (OLTEANU & 1983, p. 385; cum ar fi invers?), sau că locuințe adâncite numai 0,3 m. sub nivelul propriu de călcare ar putea avea cuptor scobit în perete (OLTEANU & 1986, p. 157). Asemenea perle avertizează asupra unei anume insecurități stratigrafice.