Capacitate - mijloace tradiționale

CAPITOLUL 2: Studiul capacității vaselor ceramice

(continuare)

p. 36

2.2. Aflarea capacității prin metode consacrate

Spre surpriza mea, multă lume, prin civilizația postindustrială, se ocupă cu aflarea capacității vaselor umplându-le cu apă[3] (care, jumătate intră în pereții vasului, recuperându-se jumătate, cu rezultat previzibil, în găleata gradată), sau cu grâu (care-și modifică volumul de câte ori este vânturat; întrebați un țăran!), cu nisip care curge prin găurele, polistiren, sâmburi de măsline sau mărgele din mătănii. N-aș fi aflat minunea, dacă respectabilii cercetători nu și-ar descris pătimirea după ce au dat cu aspiratorul prin laborator în docte studii științifice. Fiecare procedează, la urma urmei, cu unealta la care se pricepe. Problema este că asememea studii empirice nu se pot face decât pe loturi de amfore, găsite cu sutele, întregi, în corăbii scufundate. Muritorii de rând ca noi, de pildă avem de lucru cu multă ceramică fragmentară, reconstituită cu trudă, de cele mai multe ori pe planșa de desen. Iar în obiecte virtuale nu se poate turna apă!

Această scurtă introducere, pentru descrețirea frunții, nu ne va lua mai mult spațiu. Evident, ne aflăm la cumpăna între milenii, iar tehnologia actuală ar trebui să ne ofere mai mult decât o găleată gradată.

Procedura standard de aflare a volumului vaselor este prin serviciile oferite de programul ACAD (scris și AutoCAD). Acesta este programul universal de proiectare asistată de calculator (cu multe variante, pentru meserii diferite), care posedă facilități de calcul a volumelor pentru suprafețe de rotație (ex: triunghiul dreptunghic este suprafața de rotație a conului). Programul este folosit pentru proiectarea industrială, poate lucra cu finețuri din domeniul fantasticului și, folosit cu pricepere, este de toată încrederea. Procedura însă este relativ complicată și nu lipsită de riscuri. Imaginea vasului se scanează, apoi imaginea fotografică, respectiv bit-map, se vectorizează, se aduce la scara 1:1, apoi se trasează suprafața de rotație - ceea ce pentru vasele lucrate cu mâna, care sunt mai mult sau mai puțin asimetrice, nu este totdeauna ușor și induce erori. Așa cum se vede la Figura 8, se decupează grosimea profilelor, a zonei de deasupra diametrului la gât (care nu este considerată volum util) și se mediază cele două jumătăți[4]. Supafața de rotație (hașurată) se exportă în ACAD, unde se comandă calcularea volumului. Acesta se poate obține practic fără eroare; acum cinci ani, expresia fără eroare costa un sfert de oră din viață sau mai mult. Dacă se acceptă mici erori, timpii de așteptare se scurtează: cu un computer slab (486, 100 Mhz), se poate expecta o eroare de 2%, pentru un timp de așteptare rezonabil (2-3 minute); evident, cu computere performante se poate ajunge la o eroare cu multe zero-uri după virgulă, în aproximativ același timp.

Concluzionând, calea descrisă mai sus are câteva dezavantaje certe: sunt necesare posesia a trei programe (de scanare, de vectorizare și de măsurare), priceperea, accesul la un scanner și circa 30 de minute, minim, pentru fiecare piesă, în condiția în care micile erori nu pot fi eliminate (erorile ACAD sunt evitabile; cele de mediere a celor două profile mai greu). Toate acestea m-au determinat, în urmă circa patru ani, să caut o altă cale, descrisă, pe scurt, mai jos.

ÎNAPOI LA SUMAR VOLUMUL I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE - § 2.3. (Măsurare capacitate în baza de date)

[3] BLAKE 1997, cu numeroase trimiteri de același... fel.

[4] Înainte de aceste operațiuni, se asigură orizontalitatea vasului (care poate să nu fie aceeași cu orizontala planșei) și se stabilește axa de simetrie, care este o verticală ce trece prin centrul diametrului maxim.