CAPITOLUL 12 - Decorul pe ceramica lucrată la roată

CAPITOLUL 12. Decorul

[p. 175]

12.2. Frecvența și agregarea motivelor decorative ceramică lucrată la roată

Statistica decorului este o operațiune delicată. Dacă am reduce discuția la vasele întregi, sau pentru care partea prezentă este semnificativă (cel puțin 7/10 din corp), am rămâne cu mai nimic. Negociind, din contră, cu toate fragmentele decorate, avem un lot numeric mult mai reprezentativ, dar și cu o realitate alunecoasă. Pentru majoritatea absolută a obiectelor decorate nu știm unde începe decorul sau unde se oprește. Câmpul zonalizării[5] arată cel mai adesea IV-V? sau ?V-VI, dacă nu ?V?. Pentru toate notațiile de tipul ?V-VII nu putem garanta că ceea ce este notat Motiv 1 este într-adevăr primul sau al doilea. Ceea ce putem constata obiectiv este agregarea motivelor, acolo unde există (sau a putut fi înregistrată). Oricum, spectrul motivistic, ca și al tipurilor de agregare, este limitat pentru cultura Ipotești-Cândești. Pe de altă parte, toate loturile comparate au o fragmentaritate asemănătoare (cu excepția materialului de la Ipotești care, deși nu are piese întregi, are multe jumătăți superioare complete - s-au publicat numai acestea?...).

Tabelele descriptive se găsesc în Anexe, p. 303-305 Agregarea schemelor decorative. Din tabele lipsesc mențiunea zonalizării și calității decorului, deoarece ar fi rezultat liste de cinci ori mai lungi și mai rău ar fi fost greu analizabile. Considerații despre acești factori vor fi realizate separat. Constatarea principalelor teme și metode de realizare constituie principalul obiectiv al acestei expuneri. Tabelele vor fi comentate, pe scurt, pentru a ușura lectura lor neîndoielnic dificilă pentru cei neobișnuiți cu codificările (singurele care fac însă prelucrarea posibilă), atenționând din start asupra unor caracteristici regionale pregnante.

La Gropșani, seria B (prima în ordine cronologică), se remarcă raritatea apariției unei a doua teme decorative (cel puțin în comparație cu orizontul A), ceea ce în principiu este o caracteristică timpurie a culturii Ipotești-Cândești, ce o apropie în oarecare măsură de cultura romană târzie; este de remarcat aici că, în ciuda acestui caracter general (statistic), aici înregistrăm singurul caz în care pe unul și același vas sunt angajate 3 motive decorative distincte (ca tip sau tehnică). Utilizarea pentru incizie a unui instrument ascuțit cu vârf simplu este o altă caracteristică ce apropie acest lot de normele uzuale ale ceramicii romane. Utilizarea uneltei cu vârf multiplu se află la aproape cel mai scăzut nivel din toate loturile analizate, dar se referă totuși la aproape jumătate din ceramica decorată, ceea ce pune o serioasă distanță față de moda sud-dunăreană și arată certe particularități locale. Din lot absentează canelurile (= incizii late)[6], care sunt relativ frecvente (mai ales pe loturile timpurii). Se remarcă și decorul involuntar (notat ca atare), dar și un exemplar unicat, respectiv un vas lucrat la roată lentă, decorat cu alveole (a se avea în vedere că lotul ceramic coboară în secolul V).

[p. 176]

La Gropșaniserie A se renunță la inciziile simple în favoarea canelurilor (diferența între cele două tehnici este mai mult una de nuanță), decorul tinde să se aglomereze, angajându-se de trei ori mai des al doilea motiv decorativ, inclusiv organizarea decorului pe mai multe registre. Accidental apare și aspectul în coaste orizontale, fiind mai greu de decis dacă este vorba despre o tehnică de modelare (ca la unele vase romane) sau o tehnică decorativă ce doar imită modelele sud-dunărene.

La Ipotești decorul liniar simplu este regula. Inciziile orizontale, efectuate cu un instrument cu dinți, reprezintă jumătate din cazuri (de cele mai multe ori într-un singur registru, ceea ce este analog siturilor romane de la Dunăre). Un alt sfert îl reprezintă decorul involuntar[7], cu aspect similar, dar cu o trasare superficială, corodată[8]. Ultimul sfert este împărțit de caneluri (12%) și de linii în val trasate cu un vârf unic. Cu o singură excepție nu este utilizat decât un singur motiv decorativ. Acest aspect clasicist, simplu și aerisit, nu este însă o caracteristică bine definită a perioadei de început. La Gropșani și Copăceanca sunt angajate relativ obișnuit cele două motive (linia dreaptă și valul) asociate, într-o manieră care ar putea fi la fel de convenabilă și secolului VIII, de pildă.

La Dulceanca IV peisajul este sensibil mai variat. Decorul trasat cu unealta cu dinți rămâne majoritar (37 %), decorul liniar este covârșitor (aproape 90 %). Angajarea a două motive sporește la 16,3 %. Ceea ce particularizează situl este frecventa folosire a canelurilor în locul inciziilor subțiri -, respectiv o treime din vase, și mai ales prezența vaselor cu coaste orizontale, ceea ce presupune folosirea unei spatule rotunjite[9], care adună aproape 12 procente; profilul exterior al acestor vase are un aspect asimilabil arcadelor. Pentru claritate, aceste coaste orizontale ar putea fi considerate ca niște caneluri alăturate (fără spațiu). Acest regim decorativ apropie Dulceanca IV cel mai mult de moda decorativă a ceramicii romane sud-dunărene; fără a presupune cu necesitate importul direct, racordarea la modele sud-dunărene sugerează legături destul de bune (respectiv producători care au cunoscut direct realitățile din cetățile romane).

La Dulceanca II începe să se profileze un stil decorativ care este din ce în ce mai specific ariei nord-dunărene, dar cu atât mai îndepărtat de cel sud-dunărean. Canelurile și coastele orizontale sunt în scădere, angajarea valului se produce în aproape o cincime din cazuri, unealta cu dinți este tot mai folosită, folosirea celor două motive principale devine frecventă (21,3%), implicit utilizarea a două sau mai multe registre.

La Dulceanca I a procesele descrise supra continuă, iar asemănările cu Dulceanca II sunt izbitoare. Canelurile sunt tot mai puțin folosite, în favoarea motivului în val.

La Dulceanca I b se poate descrie o tendință barocă. Decorul tinde să se complice, prin folosirea frecventă a două motive (47%), prin utilizarea extensivă a valului (53%), prin etalarea pe mai multe registre. Canelurile ca indicator al influenței sudice - sunt pe cale de dispariție[10].

[p. 177]

În ciuda datării tradițional târzii a așezării de la Soldat Ghivan, multe caracteristici, inclusiv decorul, sugerează mai multe analogii cu siturile timpurii dinspre vest. Astfel, angajarea rară a două motive, cât și utilizarea rară a motivului în val (ambele 17%), pot fi considerate în general ca definitorii pentru loturile timpurii. Oricum, posibilitatea de a judeca siturile din bazinul Dâmboviței inferioare după criteriile din Muntenia de vest și Oltenia pare limitată. O caracteristică paradoxală a siturilor bucureștene este angajarea frecventă a canelurilor, aspect care apropie mai mult această zonă de un mijloc decorativ tipic cetăților romane târzii. Apogeul este atins de Ciurel seria A. Cele trei loturi de comparație au și alte trăsături particulare, cum ar fi modesta angajare a motivului în val respectiv aproximativ jumătate din cifrele de la Gropșani A și Dulceanca I b. Distanța față de Oltenia se traduce direct într-o distanță a mijloacelor decorative, care, în centrul Munteniei sunt mai puțin apropiate modelului Dunării Mijlocii.

Să vedem în continuare Tabelul sinoptic al elementelor statistice cumulate de decor:

Specificitățile locale fac tabelul de necitit, pe orizontală. Se pot preciza doar niște tendințe generale. Există tendința de aglomera decorul, prin apariția unui al doilea motiv și a mai multor registre, exceptând desigur faza finală, de dispariție a ceramicii lucrate la roată. Celelalte tendințe sunt direct legate de prima: angajarea tot mai frenetică a valului, până la jumătate din piesele decorate, și creșterea continuă a procentajului decorului liniar, care devine nelipsit. De reținut că siturile din nordul Munteniei (care lipsesc din loturile analizabile) par caracterizate de o sobrietate sporită, în care tema în val apare târziu și în proporții mici. Vorbind tot despre loturi inanalizabile și despre aceeași temă, se pare că decorul vălurit reprezintă o prezență covârșitoare pe ceramica de la Porțile de Fier și din aval. Pătrunderea acestui tip de decor dinspre Dunărea Mijlocie, pe această cale, pare o ipoteză demnă de formulat, chiar dacă ea va trebui confirmată pe loturi ceramice semnificative. Creșterile semnificative de pe tronsoanele Olteniei și Munteniei de vest sunt un indicator în acest sens.

Tabelul sinoptic al elementelor de decor nu mai lasă nici un dubiu asupra faptului că la Dulceanca I suntem în prezența a două așezări distincte[11], din două momente cronologice diferite. Similar, existența unor orizonturi cronologice distincte la Gropșani și Ciurel nu mai poate fi contestată, loturile având caracteristici net deosebite. Graficul ilustrativ are în general sens, cu evidenta dar normala - falie dintre Ipotești și Dulceanca IV.

[p. 178]

Studiind dispunerea motivelor pe registre verticale, în general acestea sunt două sau trei. Dacă sunt folosite două motive, regula este trasarea motivului liniar în poziție superioară, la limita dintre gât și umăr, abia apoi fiind trasat motivul ondulat (există o singură excepție). Motivele alternează cu sau fără interval, dar fără suprapuneri (parțiale și foarte rare, deci accidentale). O excepție relativ sistematică de la regulă s-a înregistrat la Gropșani, unde se întâmplă ca motivul ondulat să suprapună, cu marginea, una sau ambele benzi orizontale din registrele superioare sau inferioare (v. vol. III, pl. XXIV/13). În seria A de la Gropșani aceste cazuri sunt de două ori mai numeroase decât cele în care motivele nu se suprapun. Interesant de observat este și că acest fenomen nu a fost notat pentru seria B (anterioară). Acest fenomen poate fi pus pe seama tendinței de aglomerare a decorului, și anticipează cu aproape două secole momentul în care suprapunerea motivelor va deveni o practică curentă.

În legătură cu așezarea decorului pe corpul vasului, ar mai fi de spus că, dacă este adevărat că, în general, decorația se oprește la diametrul maxim (sau imediat dedesubt), există și excepții[12]: una la Soldat Ghivan, două la Ciurel, cel puțin câte una în așezările de la Dulceanca, una la Ipotești, și nu mai puțin de 8 în așezarea 2 de la Bratei, din care numai două în primul nivel (final de secol VI), iar restul de 6 pe nivelul b, adică în plin secol VII, ilustrând procesul de extindere a decorului pe jumătatea inferioară a vasului.

Studiul calității decorului[13], atât cât poate fi realizat pe ilustrația desenată, confirmă ideea unei legături privilegiate cu lumea sud-dunăreană pentru Dulceanca IV și Dulceanca II. Iată, în ordine descrescătoare, mediile de lot: D. IV 3,9; D. II 3,5; D. I a, D. I b și Ipotești 3,3. Având în vedere că acestea sunt medii, diferențele sunt substanțiale, trebuind să aibă vreo semnificație. Cifrele ar putea fi traduse ca un aport tehnologic sud-dunărean direct, fie prin importul de piese (mai puțin plauzibil pentru oalele borcan), fie prin folosirea serviciilor unor meșteri moesici. Evident, există riscul de a nota nu simetria și precizia execuției decorului de pe vase, ci acelea ale desenatorului; iată de ce putem face comparații, eventual, pentru publicațiile aceluiași autor. Cu titlu de inventar, media de la Soldat Ghivan este de 3,33, iar mediile de la Ciurel A 3,67, iar de la Ciurel B 3,56. Tot spre comparație, ceramica de la Gropșani a fost notată în medie cu 3,1, ceea ce este inacceptabil, fiindcă ceramica lucrată la roată în Oltenia este sigur superioară aceleia din Muntenia. Am furnizat cifrele doar pentru a ilustra eșecul de a folosi ca termeni comparativi publicații diferite. Criteriul calității decorului ar trebui să rămână însă în atenția arheologilor, în special pentru analiza internă a sitului, plecând de la obiectele reale.

[p. 179]

O comparație cu lotul de la Iatrus este instructivă. Numai 15% din ceramica romană târzie este decorată[14], iar în interiorul acestei categorii predomină net decorul simplu, orizontal, trasat cu un vârf simplu (mai lat sau mai îngust). O categorie restrânsă o reprezintă decorul realizat prin modelarea vălurită a peretelui vasului (15,4% din ceramica decorată). Alternanța în registre orizontale-ondulate se regăsește numai pe câteva vase de provizii, decorul fiind trasat cu un singur vârf (adesea lat, de tip canelură). Fără a avea statistici pentru alte situri din Moesia Inferior și Scythia Minor, pot să afirm că, în linii mari, regimul decorativ este similar cu cel descris mai sus[15].

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE tipuri decorative pe ceramica lucrată cu mâna

[5] Pentru lectura acestui capitol sunt de revăzut termenii documentației teoretice din secțiunea I a lucrării, în special § 3.8.

[6] Această afirmație trebuie luată în toată exasperanta ei relativitate: în primul rând nu există o definiție utilizabilă a canelurii, în al doilea rând ilustrația Gropșanilor s-a realizat la o scară atât de mică (1/6 cel mai adesea, dar și 1/8) și cu o tușă atât de groasă, încât aprecierea de pe aceste desene a facturii unor elemente decorative sau a profilului buzelor presupune acceptarea din start a posibilității erorii. Acest episod ne lămurește că desenele nu trebuie realizate la scara de publicare (cum se proceda, din necesitate, acum câteva decenii), ci la scara 1/1, realizându-se astfel un plus de detaliere și precizie, desenele urmând a fi micșorate prin diverse procedee (inutil de enumerat aici, cel mai bun procedeu fiind cel mai cunoscut).

[7] În lucrarea de sinteză asupra culturii Ipotești-Cândești (FERCHE 1984, p. 133) autorii raportului final de săpătură (ROMAN & 1978) susțin că striurile de pe exteriorul vaselor nu constituie o intenție de decor, ci sunt urme de rotație. Sunt de făcut mai multe întâmpinări. În primul rând micile fragmente (provenind însă de la obiecte de mari dimensiuni) de la figurile 7/5, 6 sunt chiar decor (în val), în stilul vaselor de provizii sud-dunărene; oala de la fig. 4/5 are caneluri în toată regula, iar pentru alte cazuri urmele reprezentate pe profil, la exterior, greu s-ar putea numi altfel decât incizii (fig. 7/10; 8/2). În al doilea rând, urmele roții, când apar, ar trebui să fie mai vizibile pe interior decât pe exterior, și mai pronunțate la partea inferioară decât la cea superioară, din motive care aproape nu mai trebuie explicate (efortul maxim al olarului, pentru înălțarea vasului, se aplică în acel loc). Ori, pe ilustrația publicată urmele sunt mai vizibile pe exterior și în partea superioară decât cele făcute normal de roată, situație în care intenția decorativă nu mai poate fi contestată, indiferent că s-a realizat cu un vârf bont, cu un piaptene sau cu spatula olarului (de pildă la momentul aranjării angobei pe suprafața vasului). Oricum, ceea ce primează la decor este aspectul, intenția fiind discutabilă iar unealta ipotetică.

[8] Pe materialul de la Copăceanca (un sit practic contemporan) am constatat că pereții sunt puternic corodați, compoziția pastei având nisip fin, dar prea mult, ceea ce crează incertitudini asupra naturii decorului.

[9] FERCHE 1992, fig. 8/6, 7; 12/5; 17/1, 3, 6; 18/1.

[10] Lucrurile stau așa dacă luăm în discuție Moesia Inferior, teritoriul roman aflat în fața Câmpiei muntene. Am avut în vedere săpăturile de la Iatrus (BÖTTGER 1982, în special planșele 45-48), sit aflat chiar în fața râului Vedea. Neasemănările, atât pentru formă cât și pentru decor, sunt dezarmante. Oricât ar părea de curios, analogii apar în lumea romană, dar mai departe, în Dacia Ripensis, la Porțile de Fier (Dj. Jankovic, în Balcanoslavica, 3, 1974, fig. 4, apud POPOVIÆ 1979, p. 632, fig. 9), și la Èaricin Grad - Justiniana Prima (POPOVIÆ 1979, p. 645, fig. 28). Această ceramică se caracterizează prin profile de buză ceva mai simple și prin angajarea liniilor orizontale și a celor în val în registre succesive, trasate cu o unealtă cu un singur vârf sau cu pieptenul. Această combinație de elemente este caracteristică pentru ceea ce se numește "cultura dunăreană" din bazinul mijlociu al Dunării (RUSANOVA 1976, fig. 46/5-8; COMȘA 1968, fig. 1/5, 8) și va fi transmisă veacurilor următoare. În ce privește situația de la Dulceanca I b, am putea să ne punem problema nu a unei slăbiri a influenței romane, ci a unei influențe din altă direcție. Sucidava, care era parte a provinciei Dacia Ripensis, a putut juca rolul unui releu între lumea vest-balcanică și Câmpia munteană (fără a pune aici direct în discuție producția ceramică de la Sucidava, ci doar rolul de culoar).

[11] Pentru regulile înserierii cronologice, vezi MICHELS 1973, capitolul 5: Seguence Dating through Seriation, pp. 66-82; ORTON &1993, p. 189-194 - Seriation.

[12] Greu de înțeles scăparea autoarei monografiei de la Dulceanca I (FERCHE 1974, p. 93) când afirmă ... decorul este plasat fără excepție, numai pe jumătatea superioară a vaselor (subl. S.D.F.), deși pe pagina afrontată (92), la fig. 97, un fragment ceramic are un element decorativ clar (val) la mică distanță de baza vasului. Astfel de excepții nu sunt chiar atât de rare; a se vedea FERCHE 1974, fig. 69/4, 97/(10), FERCHE 1986, fig. 16/4, ROMAN & 1978, fig. 7/10; la Copăceanca a apărut, încă din primul complex, un fragment de oală cu decorație pe tot corpul (valuri alternând cu linii orizontale).

[13] Procedura este foarte simplă. În baza de date se dau note de la 5 (= f. bine) la 1 (= f. rău), având drept criterii principale simetria, regularitatea trăsăturii, echilibrarea elementelor. Evident, pe această cale se obțin medii, care pot prilejui o nouă înseriere, care, fără a fi foarte importantă în judecata ansamblului, constituie un element de comparație interesant.

[14] BÖTTGER 1982. Lotul de referință este compus din oale cu și fără anse.

[15] OPRIȘ 2000 pentru Capidava (motivul în val este întâlnit o singură dată, pe un vas de provizii); SUCEVEANU 1982 pentru Histria. De observat că în acest din urmă sit ornamentul vălurit lipsește complet. Se subliniază o dată în plus că acest tipar (pattern) decorativ este un specific al Dunării Mijlocii și al Illyricum, elementul diluându-se progresiv spre gurile Dunării. Este de adăugat că frecvența vaselor decorate pare mai mare la Histria, în comparație cu Iatrus.