situri problematice din Oltenia (Mărăcinele)

9. EXTENSIA OLTEANĂ

[p. 150]

9.2. Situri problematice.

[continuare]

O altă descoperire care se leagă de numele lui Octavian Toropu este cuptorul de olar de la Mărăcinele[46]. Obiectivul a fost descoperit dar și distrus de jumătate prin prăbușirea unui mal de pământ. Cuptorul este un tip derivat din cuptorul cu perete median, însă evoluat în sensul simplificării; este realizat prin scobire în lut cruțat, cu groapă de acces, cameră de foc simplă, de 2,8 x 1,4 m, aflată la -1,1 m. de nivelul de călcare, grătar perforat (diametru 1,3 m., grosime 0,3 m., 11 sau 12 găuri de 0,12 m.) fără picior de sprijin, cameră de coacere cu diametrul de 1,4 m. și parament cilindric păstrat pe 0,6 m. Cuptorul păstra cel puțin o parte din ultima șarjă, având un inventar ceramic mai mult decât interesant: olane și conducte de apă (de calitate inferioară celor de la Dunăre, notează descoperitorul), fragmente de ceramică lucrată la roată lentă, cu pereți groși, decorați cu valuri multiple distanțate,

[p. 151]

fragmente de la două oale-borcan lucrate la roată rapidă, decorate cu registre alternative de striuri multiple, orizontale drepte și vălurile, unul dintre ele având decorată și buza, pe interior, cu aceleași striuri în val[47]. O ultimă piesă din inventar mi-a atras însă atenția în mod special: un fragment de vas cu toartă scurtă, lată, ca specia lustruită din secolele VIII-X, sau de ce nu ca la Vadu Codrii, din pastă fină, roșie gălbui, cu slip castaniu, decorat cu incizii largi, în rețea.

Complexul este deosebit de problematic în privința datării, lucru pe care Octavian Toropu l-a înțeles foarte bine. Există argumente atât în favoarea datării materialelor în secolul VI (materialele de construcție, ceramica lucrată la roată), dar și pentru datarea în secolul IX sau X (tipul de cuptor, vasul din pastă fină, cu anse, ceramica la roată lentă). După vizibile ezitări, cercetătorul craiovean a optat pentru secolul X, având ca principale argumente cuptoarele de sec. X de la Păcui și Epureni[48], existența ceramicii lucrate la roată rapidă fiind atestată la Bucov în sec. IX-X (discutabil)[49]. Argumentele principale sunt mai degrabă negative: lipsa de analogii pentru vasul decorat pe partea interioară a buzei și absența unei analogii de secol VI pentru vasul cu anse. Toate argumentele sunt astăzi demontabile. Dacă exemplarul cu buză decorată din Secuime ar putea data mai târziu[50], există alte analogii, mai apropiate sau mai depărtate, la Băleni[51], în așezarea 2 de la Bratei[52], dar și mult mai aproape, la Vadu Codrii[53]. În ce privește vasul cu anse scurte, diferențele față de exemplarul de la Vadu Codrii par să se refere eventual la o pastă ceva mai fină, cât și la decorul diferit; decorul în rețea, obișnut în secolele VIII-X pe ceramica fină, mai ales cenușie, dar mai rar și roșiatic-brună, este cunoscut, tot pe ceramica fină cenușie din secolele III-IV (de obicei pe registre mai scunde, bine delimitate). În mod excepțional, acest pattern decorativ apare și pe ceramica nisipoasă, doar că nu lustruit, firește, ci incizat, așa cum se vede pe un fragment ceramic lucrat cu mâna de la Seliște, lângă Alibunar, în Banatul sârbesc[54]. Este exact situația noastră, la Mărăcinele: o pastă ceramică fină, dar nu suficient de fină pentru a fi decorată prin lustruire, primește un decor de genul respectiv, doar că incizat. În fine, este de adăugat că între timp s-a descoperit un cuptor cu grătar perforat fără perete median, care este chiar mai timpuriu decât cel de la Mărăcinele, în așezarea 1 de la Bratei[55].

Prezența materialelor de construcție, în această poziție geografică, recomandă tot epoca romană târzie și nu epoca bizantină. Ne putem însă întreba de ce se produceau materiale de factură urbană la circa 40 de km. de Dunăre. Evident, a transporta pe uscat asemenea lucruri, la distanțe atât de mari, nu avea sens și nu se făcea. Motivul este de căutat pe o rază de maxim 5 km.

Pe de altă parte, găsirea ceramicii lucrate la roată lentă și rapidă, cu descrierile obișnuite (cea la roată lentă mai groasă și cu decor mai puțin), în aceeași șarjă de cuptor, într-un mediu atât de roman, prin factura cuptorului, dar și a produselor, înlătură orice discuție asupra existenței/ inexistenței unei specii lucrate la roată lentă. Mai trebuiesc căutate doar explicații pentru care existau în paralel aceste specii tehnice, și ele țin aproape sigur de distincția ceramică de bucătărie ceramică de servirea mesei (în special pentru păstrarea lichidelor); dacă lucrurile stau așa, ceramicii lucrate la roata lentă ar trebui să-i corespundă ingrediente mai grosiere (care nici nu pot fi lucrate la turație mare).

Despre o datare mai fină a cuptorului de la Mărăcinele nu poate fi vorba. Absența ceramicii lucrate cu mâna nu poate fi un indicator, fiindcă ne aflăm îm prezența atelierului unui meșter specializat (mă rog; în Imperiu nu ar fi produs și oale și olane în

[p. 152]

același cuptor), care nu producea olărie casnică. Datarea după secolul IV este certă (lipsește ceramica cenușie sau cu smalț olive, inclusiv formele tipice pe care se aplică[56]), așa încât obiectivul aparține orizontului cultural pe care îl studiem. Nemenționarea ceramicii neornamentate pledează pentru o datare în plin secol VI. Existența cuptorului de olar respectiv a formelor organizate de producție destinată comercializării demonstrează, cel puțin pentru Oltenia, că organizarea meșteșugărească romană nu se dezagregase cu totul, că existau centre de producție în adâncimea teritoriului, ceea ce explică ceramica de foarte bună factură de la Vadu Codrii, într-un dramatic contrast cu ceramica produsă casnic.

DETALII - Făcăi

- Ostrovul Mare

- Clisura Dunării

ÎNAPOI LA § 9.2.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

[46] Sat Mărăcinele, com. Perișor, jud. DJ, cca. 20 km. NE de Băilești, punct La Mal (TOROPU & 1976) v. harta 2.

[47] TOROPU & 1976, p. 98-102, fig. 7 și 8.

[48] BARASCHI & 1977, TEODOR D. 1979 (apărut deci după, însă descoperirea era cunoscută; tipul este totuși distinct).

[49] COMȘA M. 1978; contra DIACONU P. 1979.

[50] SZEKÉLY 1971, passim.

[51] Luciana Muscă, planșe nepublicate, baza de date nr. 2018: zig-zag regulat incizat pe buza exterioară.

[52] ZAHARIA 1995, fig. 10/4, nivel B (începutul sec. VII), analogie exactă.

[53] Exemplar masiv, ilustrat în vol. III, pl. LXI/44 [GIF sau JPG](decor pe partea superioară a buzei, aplatizată).

[54] TRIFUNOVIÆ 1994, pl. I/16. Grupul ceramic este datat (v. rezumatul) între secolul III și jumătatea secolului V (probabil pe un interval superior).

[55] BÂRZU 1995, p. 246, fig. 4/4. Relația stratigrafică de la fig. 2/1 arată că complexul a fost suprapus, direct sau indirect, de 4 locuințe (5, 6, 7a, 7); nici una dintre acestea nu face parte din lista complexelor din faza a (idem, p. 240), așa încât cuptorul poate aparține fazelor a sau b (început), caz în care datează de la începutul sau sfârșitul sec. V.

[56] GUDEA 1988.