Situri muntene din proximitatea Dunării; Radovanu

8. SITURI MARGINALE DIN MUNTENIA

[p. 127]

Prin marginalitate mă refer aici atât la o poziție geografică excentrică față de principalele situri cunoscute ale epocii, dar și la o marginalitate culturală consubstanțială marginalității geografice care marchează în chip distinct subiectele viitoarei expuneri. Începem cu extremitatea sud-estică a arealului cultural, în dreapta Argeșului inferior, continuăm cu extremitatea răsăriteană, încheind cu cea nordică, întorcându-ne spre vest.

8.1. Așezări din proximitatea Dunării [continuare expunere pe situri]

Așezarea de la Radovanu se află la numai cca. 8 km. NNE de abiectivele anterioare, pe dreapta cotului Argeșului, înainte de vărsare, mai exact pe fundul Văii Coadelor, la poalele botului de terasă cu numele Pe Neguleasă[24]. Sunt cunoscute numai două bordeie pătrate, adânci de 0,9 m., atât de tipice perioadei că nu trebuie descrise. Inventarul este bogat după litera raportului[25] - dar sărac ilustrat, așa încât trebuie să ne mulțumim cu niște generalități:

Tot foarte tipic, aproape tot inventarul s-a găsit în jurul cuptoarelor. Sunt de remarcat în primul rând două tăvi portative, din care una ovală, reconstituită, cu diametrele de 0,6 x 0,5 m., cu margine de 8 cm., iar una dreptunghiulară, cu margine înaltă de 12 cm., decorată cu motive unghiulare derivate din motivul brăduțului[26]. Ceramica modelată cu mâna este majoritară, cu pastă nisipoasă amestecată cu cioburi pisate și pietricele, cu ardere incompletă (culoare exterioară: brun-cenușie; spărtură neagră), în general neornamentată (excepții: alveole sau crestături pe buză), având ca formă dominantă borcanul zvelt cu buza puțin răsfrântă[27]; această descriere vine însă în contradicție cu precizarea din concluziile raportului[28], cum că la Radovanu nu au fost descoperite forme tipice Korceak-Praga (ca la Ciurel, Străulești, etc., sugestie a textului discutat), ci mai... evoluate. Dacă adăugăm faptul că Maria Comșa consideră ceramica lucrată cu mâna ca necesitând o atribuire slavă[29] - riscăm chiar să nu mai înțelegem nimic. Principalul considerent al autoarei este însă nu forma borcanelor, ci frecvența mare a tipsiilor. În termenii Mariei Comșa lucrurile se încurcă foarte rău, fiindcă locuința nu este dintre cele mai tipice pentru populațiile slave, neavând gropi de susținere la colțuri[30]. Să reținem însă numai termenii obiectivi...

Ceramica lucrată la roată ar fi de două tipuri, respectiv lucrată la roată rapidă și la roată încetinită perfecționată (sintagmă imposibilă), adică nu tocmai roată lentă, discontinuă, ci ceva mai... continuă. Înțeleg că pe prima categorie se disting urmele de turație, iar pe a doua nu, dar că formele sunt destul de reușite, simetrice; notăm că această din urmă categorie este uneori nedecorată (cum se întâmplă frecvent), dar că atunci când decorul există, este aplicat foarte bine[31], adică roata încetinită era chiar

[p. 130]

foarte... perfecționată. Să reținem și un chiup realizat în maniera secolului al IV-lea (buză lată, plată, decor cu incizii orizontale în registre alternate cu valuri), dar degenerată (ardere oxidantă, spărtură cenușie, decorul trasat neregulat), element interesant într-o așezare care nu suprapune o locuire anterioară. Să mai notăm că acest tip de roată încetinită este găsit numai în unul din cele două locuințe (în asociere cu tipul de roată rapidă), ceea ce o face pe cercetătoare să dateze B.1 în secolul VI (cu sugestia: spre sfârșit), iar B. 2 la finalul secolului următor, prin analogie cu vasul din tezaurul de la Priseaca, fiindcă seamănă... decorul (decor pe care îl găsim din La Tène până în Dridu final). Dacă mai erau două bordeie se clarifica tot mileniul migrațiilor...

Încercând o concluzie proprie, este clară datarea în secolul VI. Frecvența mare a tipsiilor ar sugera o datare mai timpurie (la numai câțiva kilometri, la Șuvița Hotarului, tot în două bordeie nu s-a găsit nici un fragmențel!), dar nu știm ce înțelege Maria Comșa prin frecvență mare. Raportul între tehnici, descrierea fabricației, cât și a formelor (necorelarea cu Străulești) ar recomanda, din contră, o datare în a doua jumătate a secolului. Din motive de conjunctură istorică, nu cred că poate fi vorba de o datare după 570 (când războaiele la Dunăre iau un caracter cvasi-permanent).

Locul siturilor de la Argeșul Inferior pentru cunoașterea ceramicii epocii este minim. Grupajul de locuiri este interesant fiindcă este foarte aproape de Dunăre (în interiorul spațiului de siguranță roman), este unicat sub acest aspect (nici o altă așezare cunoscută nu este mai aproape de 30 de km. de Dunăre[32]) și ar trebui să ne întrebăm de ce au permis romanii acest lucru. Pe de altă parte, avem cel puțin două momente distincte (al treilea sfert al secolului al VI-lea și probabil al doilea sfert al sec. VII), iar dacă adăugăm locuința de suprafață de la Cătălui[33] avem potențial și o etapă mai timpurie. De la Căscioarele provine și o fibulă digitată[34], ceea ce ar indica la Cătălui (sau împrejurimi) și o fază de locuire din a doua jumătate a intervalului.

DETALII - Cătălui

- Șuvița Hotarului

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE situri din Muntenia est-centrală

[24] COMȘA 1975, p. 335.

[25] COMȘA 1975, p. 336.

[26] COMȘA 1975, fig. 1/1, 2; din câte știu este singura tavă cu decor. Motivul este practic neutilizat în această epocă, dar ar putea deriva din tematica decorativă dacică (carpică, mai exact?), fiind întâlnit pe specia fină lustruită.

[27] COMȘA 1975, p. 336.

[28] COMȘA 1975, p. 340.

[29] COMȘA 1975, p. 339.

[30] Conform unei alt studiu, COMȘA 1978 a, p. 115. Consecința unor asemenea deducții este comică: locuința o face bărbatul (autohton), iar ceramica modelată manual femeia (slavă), de unde rezultă că, probabll, cuceritorii slavi au venit cu prea multe femei, sau erau prea plictisiți de ale lor și au mai dat și la supuși.

[31] COMȘA 1975, fig. 3/2. Maniera de execuție presupune turație continuă, relativ rapidă. Aceste diferențe cred că rezultă din calitatea pastei, nu a roții. Pe o pastă moale (cu puțin nisip și alți aditivi) spatula lasă urme adânci, în timp ce o pastă densă, foarte vâscoasă, modelarea este mai dificilă iar urmele mult mai discrete. Acesta ar fi motivul pentru care aceste produse nu se prea decorează.

[32] S-ar putea să existe o excepție, într-o zonă relativ apropiată, la Gogoșari (cca. 24 km. V de Giurgiu; cca. 12 km. NV de lunca Dunării). Raportul este însă dintr-o vreme când nici cultura Ipotești-Cândești, nici cultura Dridu nu erau definite (MITREA B. & 1955), materialul din cele 5 locuințe săpate în regim de salvare fiind amestecat. Astfel, vasele ilustrate la fig. 5/(1, 3) par a aparține sec. VI (putând fi chiar importuri), dar alte materiale sunt de sec. X (împunsăturile oblice de la fig. 6, referirile la scoici pisate în pastă, v. p. 630).

[33] TROHANI & 1995, p. 235, a căror rămășițe răscolite nu dau informații suplimentare.

[34] COMȘA M & 1960.