Soldat Ghivan

7. MUNTENIA CENTRALĂ (BAZINUL INFERIOR AL DÂMBOVIȚEI)

[p. 114]

7.2. Așezarea de la Soldat Ghivan

Așezarea a fost săpată în 1961-1962 de Gh. Cazimir, dar a fost publicată numai dat totuși în 1981[19]. Situl se află în nord-estul Bucureștiului actual, în cartierul Fundeni, pe strada Soldat Ghivan, pe terasa dreaptă a Colentinei. Așezarea este compusă din 16 bordeie, cu adâncimi de săpare între 0,85 și 1,14 m. de la solul actual[20] (ceea ce nu spune mare lucru, decât că probabil adâncimile de la solul antic ar putea fi cele normale, respectiv 0,5-0,8 m.), cu variații de mărime normale, respectiv de la minim 2,5 x 2 la 5 x 3 m, cu doar câteva cazuri în care s-au observat gropi de par de susținere a acoperișului, cu aliniamente bilaterale (B.11) sau lateral și median (B.13)[21]. Instalațiile de încălzire sunt cele tipice în epocă și în zonă, respectiv cuptorul scobit într-un colț (același de NE, cu două variații, respectiv latura de N). Într-un caz există un al doilea cuptor, scobit în peretele exterior, la colțul de SE (probabil din pricina surpării primului).

[p. 115]

Conform descrierii autoarelor monografiei, locuințele se grupează, câte 3, 4 sau chiar 6, în jurul unor locuințe mai mari, lăsând la mijloc un spațiu gol, aproximativ circular[22]. Această descriere este cel puțin curioasă, din moment ce planul publicat pe pagina anterioară[23] ne arată spre NE un al patrulea grupaj, mâncat parțial de râpa spre strada Soldat Ghivan, dar din care se mai vede un bordei și jumătate, grupaj care ruinează frumoasa sugestie cu locul rotund din mijloc. În plus, nici în acest caz nu avem garanția că cercetarea a făcut tot ceea ce era posibil, laturile de NV și S ale așezării nefiind controlate corespunzător.

Despre inventarul ceramic ni se comunică, la nivel general, că este de o uniformitate rar întâlnită, sugestie pe care o reținem[24], nu fără a adăuga mici observații. Una este planimetrică: complexele nici nu se suprapun, nici nu sunt atât de aproape unul de altul pentru a face imposibilă coexistența (totuși, B.9 și B.10 sunt cam la limită, sub 1 metru); o altă observație este conjuncturală: B.10 conține nu mai puțin de 1124 fragmente ceramice, ceea ce seamănă mai mult a groapă menajeră (evident, după stricarea locuinței), ceea ce înseamnă mai departe că locuirea a mai durat relativ mult după încetarea funcționării B.10 (iată că grupul nordic de locuințe a rămas fără leader!). Avem deci minim două sub-faze de locuire. O a treia observație se referă la descrierile diferite de fabricație a ceramicii, de la complex la complex; despre B.8 se spune, de pildă, că pasta vaselor conține mai multă ceramică pisată, iar în mod excepțional au fost sesizate și paie în pastă (B.12, iar exemplele ar putea continua)[25].

Datorită fibulei digitate[26] așezarea a fost datată în a doua jumătate a sec. VI, mai probabil din ultimul sfert.

Voi încerca în continuare, cu mijloacele specifice, să testez omogenitatea inventarului, și, eventual, să propun o datare a așezării. Autoarele nu furnizează informații sistematice despre situația statistică a raportului între tehnici; atunci când se întâmplă, cifrele sunt în favoarea ceramicii lucrate cu mâna, în proporție de două treimi (B.8 = 67%); în alte câteva situații situația pare asemănătoare (B.3, B.13), dar se poate ajunge la 90% (în B.10, care reflectă însă mai degrabă situația complexelor vecine, B.9, de pildă, pentru care a funcționat ca groapă menajeră[27]). La nivelul bazei de date (a ilustrației, practic) situația este asemănătoare: din 239 înregistrări tip oală-borcan (și forme conexe), 11 au un statut tehnologic neclar, iar ceramica modelată manual reprezintă 141 fragmente (61,8%); din ceramica lucrată la roată, 72 de fragmente sunt raportate ca produse cu roata rapidă (82,8% din ceramica lucrată la roată, adică un procent semnificativ mai ridicat ca la Ciurel, dar altfel normal, în epocă) iar restul 15 fragmente sunt produse pe roata lentă (conform raportului). Cele 239 de înregistrări de oale-borcan se raportează unui total general de 262 înregistrări, respectiv 91,2%, adică o sărăcie funcțională remarcabilă, dar mai puțin exasperantă decât la Ciurel (344 din 361, respectiv 95,3%). În ce privește comparațiile de dimensiune, aici diferențele sunt mai substanțiale: la Soldat Ghivan diametrul mediu la buză este de 12,9 cm. (față de 11,5 pe seria timpurie de la Ciurel), iar volumul mediu dedus este de 2,82 l. (față de 1,83 l. pentru același termen de comparație). Aceste din urmă diferențe recomandă o diferențiere în timp de minim un sfert de secol. Aceste cifre sunt compatibile (sau chiar mai mari) decât siturile timpurii de la Dulceanca, ceea ce recomandă coborârea datării în prima jumătate a secolului[28].

[p. 116]

Vom încerca în continuare să vedem ce arată seria morfologică (pentru clasificare v. Anexe, p. 225-226) distribuită pe complexe. Fatalmente rezultatele nu pot fi atât de interesante ca la Ciurel, deoarece un număr similar de piese se împarte la ceva mai multe grupe morfologice și la ceva mai multe complexe, deci pulverizarea informației va produce rezultate care se află, pentru aproape toate complexele, sub limita de credibilitate. Cifrele reprezintă procente din materialul clasificabil din fiecare complex; au fost eliminate complexele cu o singură piesă:

grupa tipologică B_7 B_12 B_11 B_16 B_13 B_4 B_8

SldG1a 33,33 50,00

SldG1b 16,67

SldG2a 33,33

SldG2b 50,00 25,00 33,33 50,00

SldG3a 25,00

SldG3b 16,67

SldG4a 50,00

SldG4b 50,00

SldG4c 16,67

SldG4d 16,67

SldG6a 50,00 50,00

SldG6b 33,33

SldG7

SldG8 50,00

SldG9 50,00

În ciuda sărăciei materialului comparativ, cifrele se leagă până la B.4 (penultima coloană); având în vedere că B.4 și B.8 fac parte din grupări planimetric diferite, dispare una dintre bănuielile de început, că ar fi fost posibil ca grupările să reprezinte episoade diferite de locuire. Așezarea reprezintă, cu destulă probabilitate un singur nivel de locuire (cu mențiunile de subfaze de la început).

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE aspectul Străulești

[19] FERCHE & 1981 (împreună cu Margareta Constantiniu).

[20] FERCHE & 1981, p. 293.

[21] FERCHE & 1981, p. 293; dacă ar fi să ne luăm după unele teorii (COMȘA 1978 a, p. 115) aceste bordeie cu gropi de par sunt de origine slavă; în aceeași așezare există și o locuință (B.2) cu cuptor cu horn, de certă tradiție dacică (ibidem); iată ce ușor am ajuns la conviețuire (pașnică, evident!).

[22] FERCHE & 1981, p. 293. În studiul de sinteză al culturii (FERCHE 1984, p. 124) se renunță la descrierea circulară (care rămâne valabilă numai pentru Străulești-Lunca; și aceasta din urmă este discutabilă fiind săpătură de salvare; motivul unui spațiu gol, în mijloc, pe o luncă, poate fi o banală baltă) și face o descriere similară cu cea din acest text; v. și CURTA 1998.

[23] FERCHE & 1981, p. 292, fig. 1, adică față în față cu textul de la p. 293.

[24] FERCHE & 1981, p. 293.

[25] Descrierea ceramicii la FERCHE & 1981, p. 295-319.

[26] FERCHE & 1981, fig. 20; fragmentară, respectiv numai placa digitată, cu decor derivat - și degenerat din tipul spiralic, ceea ce o asigură a nu fi printre cele mai timpurii.

[27] Gropile menajere în general lipsesc (la Soldat Ghivan există totuși una); locuitorii însă nu ezită să folosească bordeie dezafectate acestui scop; situație similară la Piatra-Sat Vadu Codrii (săpătură proprie 1998, nepublicată, dar cu rezumat substanțial în Rapoartele anuale)

[28] În ciuda fragmentului de fibulă digitată (FERCHE & 1981, p. 323, fig. 20), cu decor degenerat din tipul spiralic, care ar trebui să se dateze în a doua jumătate a sec. VI sau chiar mai târziu. Nu am înțeles, din raport, situația stratigrafică a piesei.