Clasificarea generală a ceramicii din Câmpia Română

CAPITOLUL 14: Morfologie numerică

[p. 191]

14.1. Clasificarea generală a ceramicii din Câmpia Română

Deși nu mi-am propus aici o discuție asupra clasificărilor de sit, încep prin a menționa că taxonomia generală la nivelul tehnologic de astăzi nu este realizabilă direct, pornind de la datele individuale ale fiecărui obiect (deși acest lucru ar fi de dorit), pentru simplul motiv că nu se poate lucra pe un grafic cu circa 200 de obiecte. Măcar din acest motiv și a fost necesară o analiză individuală, sit de sit, din care a rezultat o clasificare locală (v. Catalogul de la Anexe, secțiunea III, câmpul grupa tipologică). Mediile acestor grupe locale (peste 70!) au fost folosite pentru analiza grafică de la Anexe, secțiunea IV, T.1., pentru realizarea grupelor regionale (notate CR_*). Au rezultat 28 de grupe principale, majoritatea cu cel puțin o subgrupă, respectiv 45 de entități tipologice distincte. Evident, subgrupele (de forma CR_01A, CR_01B) sunt entități înrudite, ceea ce se poate verifica pe chiar modul lor de constituire (separarea se produce spre finalul analizei).

Așa cum am arătat și în partea teoretică a lucrării (§ 1.3.3.), clasificarea pornește de la luarea în considerare a raporturilor fundamentale (înălțimi și diametre), grupând empiric obiectele asemenea, așa cum apar ele în spațiul grafic; doar apoi se studiază diferențele de format (forma și lățimea). Aceste prime trei grafice sunt de obicei cele care structurează grupele, dar, în mod excepțional, unele diferențe de format, considerate a nu fi fundamentale pentru aspectul vasului, au produs numai subgrupe. Celelalte grafice, studiind unghiurile, proporțiile marginii sau ale piciorului, au produs numai diferențieri de subgrupă. Arcuirile pereților nu au fost luate în calcul. Deși importante pentru clarificarea anumitor definiții culturale, de pildă pentru identificarea unor produse tip Penkovka (cu arcuiri foarte mici), în general amplidudinea arcuirii (notată e) este invers proporțională cu lățimea și înălțimea segmentului; cu alte cuvinte, valorile arcuirii sunt consubstanțiale formatelor și dimensiunilor fundamentale, iar studiul acestora din urmă este suficient. Studiul arcuirilor este interesant, dar se poate face cu mai mult folos la nivelul mediilor de grupă. Prelevarea acestei dimensiuni este necesară și calculului de capacitate.

Să remarcăm că sub aspectul constituirii grupelor procedura aplicată este identică cu cea a Rusanovei. Diferențele constau în faptul că grupele nu se constituie arbitrar, după norme prestabilite, ci după specificul fiecărui lot ceramic. O a doua diferență provine din faptul că Sistemul Compas operează cu mult mai mulți factori, ceea ce permite o mai fină analiză a sub-grupelor.

[p. 192]

Clasificarea în cascadă (întâi cea de sit, apoi cea generală, plecând de la mediile grupelor) este la această oră, după cum spuneam, o necesitate tehnologică. Ea presupune nu numai foarte multă muncă, dar și, din păcate, imperfecțiuni care se pot constata cu ochiul liber. Operarea cu medii escamotează unele diferențe substanțiale ale aspectului unor forme concrete. Pentru a exemplifica din ilustrația catalogului (Volum III, secțiunea III), numerele 9 și 10 (planșa XXIV), care fac parte din grupa CR_01A, sunt suficient de deosebite pentru a solicita apartenența la grupe distincte. Având în vedere că totuși proporțiile generale sunt similare, nu ar fi necesară decât alcătuirea mai multor subgrupe; nu am ajunge deci la o situație net distinctă. Se pot da și alte exemple, precum grupa CR_07A (nr. 58-60), unde diferența între exemplarele de la Soldat Ghivan și Sărata Monteoru pare foarte mare; a se observa totuși că proporțiile sunt asemănătoare, iar respectivele 3 forme au în comun caracteristica unei baze foarte late, cvasi-egale cu diametrul la gură, situație foarte rară în epocă. Diferența de formă este accentuată de diferența de reprezentare grafică (exemplarul de la Sărata Monteoru este o fotografie decupată). Clasificarea nu ține însă cont de aspectul grafic, lucrând doar cu cifre. O altă serie de posibile obiecții pot fi legate de alăturarea, în aceeași grupă, a unor forme cu și fără margine; astfel de situații apar la grupele CR_16, 20B, 22A; forme fără margine (sau cu o modulare foarte modestă, de-abia schițată), alcătuiesc grupele 22B și 23, care ar putea prelua oile rătăcite. Să nu uităm însă că sistemul de lucru postulează importanța primordială a raporturilor generale (înălțimea raportată la diametrul maxim, înălțimea superioară raportată înălțimii, etc), punând pe al doilea plan detaliile de execuție ale marginii sau piciorului. Evidența pieselor cu margine puțin dezvoltată este departe de a fi o problemă în care să ne rătăcim (este suficient să solicităm bazei de date formele cu UC < 90o).

Să nu uităm că printre scopurile acestei clasificări nu se află identificarea pieselor asemenea (scop pentru care există analogia absolută). Apartenența la aceeași grupă morfologică a unor piese ceramice din situri diferite nu implică cu necesitate importul, nici în formă materială, nici în formă culturală; apartenența la aceeași grupă nu implică, prin urmare, o identitate. Grupele morfologice regionale sunt o abstracție care ne permite să evidențiem ideile asemenea, geografia unor proiecte mentale. Așa imperfectă cum este, clasificarea regională a Câmpiei Române intermediază descrierea unor specificități regionale, așa cum vom vedea în analiza următoare.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE seria tipologică Ipotești-Cândești