Probleme ale desenului

CAPITOLUL 1: MORFOLOGIA ANALITICÃ NUMERICÃ

(continuare)

1.2. Reprezentări ale obiectului arheologic (desenul și fotografia de obiect) - continuare

p. 21

1.2.1. Probleme ale desenului ca obiect al măsurătorilor

Fiind o specie a desenului tehnic și nu a celui artistic, desenul arheologic de obiect trebuie să respecte convenția frontalității și nu legile perspectivei, ceea ce vrea să spună că fiecare segment (palier) al formei se reprezintă într-o relație orizontală ("din față"). Rezultatul este că toate diametrele sunt reprezentate ca segmente de dreaptă și nu ca elipse (ca în fotografii, de pildă).

Regula este aplicabilă și ornamentului. Presupunând un decor perfect simetric (tabla de șah, de exemplu), dacă desenul ar respecta legile perspectivei, nici un element (pătrat) nu ar fi egal cu cel alăturat, nici ca mărime, nici ca formă - ceea ce este destul de derutant pentru un decor mai puțin previzibil, ca de pildă valul (linia ondulată), creând incetitudini asupra egalității/simetriei trăsăturii. Fie și cu prețul unei artificialități supărătoare, cu un aspect aparent stângaci, amintind convenții arhaice, este preferabil ca reprezentarea decorului să respecte regula frontalității, adică ceea ce cartografii numesc "proiecție cilindrică". În cazul unor vase cu decor aglomerat aplicat unei forme bombate (tip Dridu), convenția este obligatorie[31], reprezentarea în racursi făcând ornamentul neinteligibil.

A doua regulă importantă este abținerea de la orice fel de "completare" nesemnalată. În practică se produc două feluri de încălcări, pe înălțimea și pe diametrul vasului, ambele din dorința de a prezenta vase cât mai complete. Prima se referă la completarea subiectivă a părții de profil absentă (buză, bază sau un segment mijlociu), care ar trebui totdeauna semnalată prin linie punctată[32]. A doua se referă la reconstituirea pe orizontală, plecând de la un ciob de câțiva centimetri, calculul (aproximarea) diametrului prezumtiv "în oglindă" a profilului stâng în dreapta - sau invers. În cazul ceramicii lucrate la roată rapidă "trucul" este benign. În cazul ceramicii lucrate cu mâna, însă, se oferă iluzia de simetrie pentru un recipient posibil foarte asimetric[33]. Menționarea diametrului la gură (buză) este însă de utilitate. Atunci când fragmentul este îngust, iar simetria/asimetria nu este ceva prea clar, este de preferat ca în locul reprezentării bilaterale să fie trasată axa de simetrie, din centrul diametrului prezumtiv.

Este de dorit, de asemeni, ca scara la care sunt făcute desenele să fie pe cât posibil aceeași, și, mai ales, să fie precizată, ca scară grafică[34].

Dacă economia de spațiu tipografic impune uneori micșorarea ilustrației până la limita lizibilului, e preferabil ca, pentru măsurători, diametrul maxim al vasului celui mai mic să nu aibă mai puțin de 4 centimetri. Este de asemenea preferabil, cel puțin pentru vasele de mărimi obișnuite, ca desenul în tuș să fie realizat la mărime naturală și nu la scară, întâi fiindcă este mai ușor și se elimină o sursă de eroare, în al doilea rând fiindcă, prin micșorare (fie tipografică, fie prin scanare, sau prin copii xerox de calitate) scade grosimea liniei, ceea ce contribuie atât la un aspect grafic mai rafinat, posibilitatea unei măsurători mai exacte (reamintesc că măsurătorile se fac pe exteriorul liniei), dar nu în ultimul rând reprezentarea cât mai fidelă a obiectului.

Mulți colegi, din țară dar și din străinătate[35], sub vădita influență a școlii interbelice, consideră că publicarea unor profile grijuliu desenate (a ceea ce s-a întâmplat să fie spărtura vasului), cu hașură regulată, amintind de "bastonașe", ar fi expresia deplină a ceramisticii. Problema diametrelor vasului nu pare să preocupe multă lume, cu excepția cazurilor fericite dar puține când s-a conservat mai mult de jumate din diametru, care astfel poate fi măsurat cu rigla. Încă și mai puțină lume pare preocupată de a da

p. 22

profilului frumos trasat cu tuș - înclinația corespunzătoare, respectiv o înclinație cât mai aproape de verticala originară a vasului întreg.

Consecințele unor asemenea practici sunt mult mai grave decât s-ar putea crede. Să privim cele două profile de la Planșa II, figura 4. Ce se poate spune despre ele? Cel din stânga ar putea fi de la un soi de castron mai înalt, formă posibilă pentru secolele VI-VII, pentru care nu avem castroane propriu-zise, ci doar borcane mai bondoace. Forma este oricum destul de curioasă și practic de negăsit în situri din România. Ne-am putea gândi la așa numitele "vase-lalea" din Ucraina[36], care sunt un fel de castroane înalte, de mare capacitate, dar asemănarea este oricum destul de părelnică. Despre profilul din dreapta am putea spune că este un profil tipic de vas-borcan, cu numeroase analogii în lumea provincială romană. Cât sunt de mari aceste vase? Nu știm, și nu am ști nici dacă am fi în posesia scării, fiindcă nu cunoaștem proporțiile între înălțimea superioară a vasului (distanța între gură și diametrul maxim) și diametrul (sau raza) la gură.

Publicarea "profilelor" este, pentru morfolog, un pion otrăvit. Ce ar putea să însemne pentru un cercetător al volumelor[37]? Presupunând că diametrul vasului a fost măsurat corect și a fost indicat în desen, fie ca atare, fie ca rază și axă de simetrie, ca în exemplul de la figura 5, să măsurăm consecințele "erorii". Vasul din stânga are un volum superior de 0,554 litri, iar cel din dreapta 1,794 litri. Ipotetica eroare se măsoară în procente ca 224%, iar varianta din dreapta de peste 3 ori mai mare, sub aspectul capacității, în cazul în care vom considera "corect" desenul din stânga; sau viceversa. Desigur, "eroarea" ilustrată este foarte mare, respectiv 27o, și este greu de crezut că o persoană abilitată să practice această meserie ar face greșeli de asemenea proporții[38]. O eroare de numai 4o, pe care o poate face oricine, în special pe fragmente din care s-a păstrat mai puțin de 15% din circumferință, presupune o deviere a rezultatului cu aproximativ 33%, ceea ce este suficient de prost.

Consecințe asemănătoare induc erorile de măsurare a diametrului la gură (figura 6). Acum verticala fragmentului ceramic este cea corectă (tot timpul s-a lucrat, în exemplificări, cu un singur profil, cel de la figura 7), dar s-au strecurat greșeli de citire a diametrului. Vasul din stânga are un diametru la gură de 11,6 cm și un volum superior de 0,608 l, iar cel din dreapta - un diametru la gură de 22,2 cm. și un volum superior de 2,342 litri. Știm însă că "originalul" de la figura 7 (stânga) are 13,7 cm. la gură și un volum superior de 0,918 litri. Pentru primul caz, o eroare de 18% la citirea diametrului a condus la o eroare de 51% în privința volumului. Pentru al doilea caz, o eroare de 61% în citirea diametrului (caz teoretic) a condus la concluzia unui volum de două ori și jumate mai mare.

La ce ar fi bune însă zecimalele la citirea diametrului? Poate face cineva o evaluare în milimetri a diametrului? Evident - nu. Zecimalele folosite în exemple sunt însă o pictură după natură, apărând la fiecare înregistrare în baza de date. Ele sunt rezultatul diferenței de procedură între evaluarea fragmentului de buză în depozit și modul de măsurare a diametrului la buză conform Sistemului Compas. Acesta din urmă presupune numai măsurarea segmentului de gură teoretic orizontal (vezi Anexele), fără arcuirea buzei, în timp ce procedura de măsurare a fragmentului ceramic material presupune luarea în considerație a arcuirii buzei (nu se poate vedea sub aceasta, cu ciobul întors pe masă). Desenatorul obiectului trebuie să țină seama de această particularitate, trasând diametrul la gură calculat de la verticala buzei. Dacă nu se respectă acest detaliu, rezultă un diametru cu 1 la 3 cm. mai mare decât în realitate, fapt, am văzut, nu fără consecințe.

ÎNAPOI LA SUMAR VOLUMUL I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE - § 1.2.2. (utilizarea fotografiilor)

[31] Convenția este bine ilustrată la DIACONU & 1972, capitolul "Ceramica nisipoasă" (Radu Harhoiu, p. 71-84). Autorul a căzut el însuși în capcana reprezentării de decor în racursi, cu desene de la începutul anilor 90 (publicate însă mult mai târziu, TEODOR E. 2000 a).

[32] Sau prin întreruperea hașurii de profil, ca la FERCHE 1979, p.179-230, fig.1-22.

[33] FERCHE 1979 (fig.2/2, 3; 4/1, 3, 6, 7, 15,etc.); e vorba, totuși, de unul dintre cele mai îngrijite studii, inclusiv sub aspect grafic. Nu doresc să fac trimiteri la articole cu desene neglijente, fiindcă sunt foarte multe și ar fi o discriminare neplăcută de a pomeni unii autori și de a-i trece sub tăcere pe alții.

[34] Menționarea scării în textul planșei este o cursă în care au căzut numeroși autori. Problema este că planșele pregătite de autori rareori se potrivesc cu formatul tipografic, rezultatul fiind o reproducere mai mică (cel mai frecvent) sau mai mare.

[35] Nu am să dau exemple, nu fiindcă ar fi greu, ci fiindcă este prea ușor.

[36] RUSANOVA 1976, p. 19, fig. 7/6; planșa 20/6.

[37] Despre capacitatea recipientele și tehnicile de măsură și calcul în capitolul următor.

[38] Greu de crezut, dar totuși adevărat. Profil ca cel din stânga, de la figura 4, care în spațiul arheologiei românești a secolelor VI-VII este un exemplu de profil care "nu există" (fapt verificabil pe vasele întregite), este totuși de găsit în publicațiile noastre.