CAPITOLUL 13. Morfologie alfa-numerică

[p. 183]

Așa cum am definit din secțiunea teoretică, morfologia alfa-numerică se ocupă de acele aspecte legate de forma unui recipient care nu se pot măsura și care nu se pot nota numeric, dar care pot opera, în schimb, cu preclasificări; acestea sunt sisteme descriptive codificate, care împachetează și uniformizează formal foarte multă informație de tip text. În tehnica prelucrării informației este aproape imposibil de prelucrat texte, ca de exemplu un fund de vas cu partea interioară cu umbo, iar cu partea exterioară dreaptă, dar cu un careu adâncit în zona mijlocie, expresie care poate fi dislocuită cu două litere, EC, care cuprind exact la fel de multă informație. Textele reale, necodificate, prezintă dezavantaje atât de multe încât simpla lor enumerare ar ului un neavizat; dar, cum această lucrare nu este un eseu de teoria informației, mă voi mulțumi cu enunțul simplu: nu se face. Codurile nu sunt necesare discursului arheologic, ci numai analizei, dar adeseori, în procesul de redare a rezultatelor analizei (pentru publicare, de pildă) utilizarea codurilor descriptive poate fi o modalitate mai economică și chiar mai comprehensivă evident, cu un mai mare efort plătit de cititor. Este însă efortul pe care îl avem de făcut cu toții.

Aplicațiile posibile ale morfologiei alfa-numerice sunt mai multe, însă acest capitol se va opri la trei aspecte esențiale: accidentele morfologice, morfologia buzelor de vas și morfologia bazelor de vas. Acestea sunt aspecte atinse, în mod normal, de orice raport fie și mai sumar. Relevanța culturală a celor trei aspecte este inegală. Accidentele morfologice se află la limita elementelor decorative realizate însă prin modelare - și sunt relevante fiindcă produc impresie estetică, fiind deci purtătoare de mesaj cultural. Buzele de vas au o relevanță mult mai scăzută decât și-ar dori arheologii, fiindcă atât modelatorii cât și utilizatorii ceramicii fac abstracție de profil panaceul arheologiei - și sunt interesați de aspecte pragmatice, precum posibilitatea de a așeza un capac pe oală (fără a luneca de acolo) sau posibilitatea de a turna dintr-un recipient fără a se prelinge lichidul. Un studiu anterior, pentru un areal restrâns (Dulceanca)[1] a arătat deja că variabilitatea modelării buzelor este foarte mare, cu înțeles mai degrabă individual (de la producător la producător) decât cultural. Ultimul aspect discutat este cel al bazelor de vas, care practic nu au conținut estetic, deci nici cultural, fiind relevante numai sub aspectul practicilor meșteșugărești, deci sub specie tehnologică, nu culturală; or, tehnologiile și practicile tehnologice au caracter transcultural, adică se întâlnesc pe spații largi în forme identice sau asemănătoare, fără a exista vreo legătură cauzală specială ca intermediar al analogiilor.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE accidente morfologice

[1] TEODOR E. 2000, p. 307-309.