CAPITOLUL 12 - Decorul pe ceramica arhaică

CAPITOLUL 12. Decorul

[p. 179]

12.3. Frecvența și agregarea motivelor decorative ceramica lucrată cu mâna

Așa cum am văzut din partea introductivă a secțiunii dedicate decorului, frecvența decorului pe olăria făcută cu mâna este foarte scăzută, cu o medie de 7,1%. Unele motive reproduc tematica decorativă a ceramicii lucrate cu roata (41,7%, în practic toate siturile analizate), respectiv linii orizontale sau ondulate, într-un caz (Dulceanca IV) fiind folosit piaptenul. Se regăsește și motivul cu aspect alfabetiform[16], extrem de rar întâlnit pe ceramica lucrată pe roată (un exemplar la Ipotești). Genul acesta, sporadic în barbaricum, pare să fie prezent totuși pe spații mari[17]. Neînregistrând vreundeva o prezență statistică semnificativă, ar foarte greu de vorbit de un motiv decorativ propriu-zis și cu atât mai puțin de răspândirea lui. Chiar numărul mic de piese mărturisește destinația specială a acestor obiecte, foarte probabil magico-religioasă. Acest element comun nu presupune o religie unică, ci practici similare, rezultat al unei contaminări sincretice. Că destinația este specială o mărturisește chiar contextul în care a fost găsit obiectul de la Dulceanca IV[18], respectiv în ceea ce se presupune a fi un mormânt de incinerație (cu destule semne de întrebare). Vasul este un "butoiaș" (expressis verbis), cu o formă sugestiv surprinsă de diminutiv, cu înălțimea de 5 cm. Că "inscripția" de pe vas ar însemna chiar CMG (Criston Maria genna)[19] [pl. XXXI/56] este destul de greu de admis, atât ca interpretare a semnelor grafice, cât mai ales prin contextul ritual. În general, pentru această categorie de decor, semnele aduc aminte de cele alfabetiforme, din diverse genuri. A încerca să le surprindem înțelesul este destul de hazardat. Aceste "înscrisuri" amintesc de paragrafia infantilă, când copiii mici "scriu", maimuțărind obiceiurile adulților. Copiii nu au noțiunea de literă - pe care o pricep apoi foarte greu - și dau semnelor înțelesuri numai de ei știute, oricum altele decât fonem (cu atât mai puțin acronim). Pentru popoarele care nu au ajuns la civilizația scrisului, înscrisurile sunt un mister, acesta fiind exact motivul pentru care consider că paragrafiile au conținut magico-religios.

În al doilea "mormânt"[20] de la Dulceanca IV s-a găsit un al doilea vas cu decorație neobișnuită: o oală borcan de mărime normală (Î = 22 cm.), cu un șir de împunsături, relativ orizontal, cu ușoare ondulații, dispus pe umăr (vol. III, pl. XXXV/81). Morfologia vasului este una de veche tradiție romană și Sântana de Mureș. Analogii ale decorului realizat prin împunsături de băț, foarte puține,

[p. 180]

se găsesc în diverse orizonturi ale lumii slave, însă dispunerea decorului este de cu totul alt tip, respectiv fie împunsături în cruce (!), fie izolate[21]. O analogie foarte bună însă se găsește în așezarea Bratei 2[22], pe un vas cu o morfologie aproape identică, având în plus un picior scurt și tăieturi (?) pe buză. Contextul de la Bratei 2 post-datează Dulceanca IV, ceea ce se constituie într-unul din argumentele apartenenței sitului ardelean la cultura materială sud-carpatică, cel puțin sub unele aspecte.

În fine, două vase din bordeiul 8 de la Dulceanca II prezintă o decorație pentru care nu am analogii. Primul, fragmentar (vol III, pl. LXXI/130), prezintă trei linii incizate (cu degetul?), mai mult sau mai puțin curbe, sugerând, eventual, o ploaie de meteoriți (dar e chiar decor? nu a lunecat mâna pe vasul crud?); al doilea, tot cu decorul fragmentat, pare să reprezinte niște X-uri înclinate spre dreapta, de mărimi diferite (vol. III, pl. LXXI/129). Acest ultim decor ar putea fi încadrat, eventual, în categoria decorului alfabetiform (sau cruciform?).

Ironic, două buze alveolate se găsesc la Dulceanca II[23]; ironic, fiindcă lipsesc de la Dulceanca I, sit suspectat că ar fi găzduit niște slavi[24]. Am tratat mai pe larg această chestiune în altă parte[25] și nu am să revin aici, decât pentru a preciza că acest decor este împrumutat de slavi din culturile sudice și nu invers, că în plin secol VI acest decor nici nu poate fi slav (se generalizează în teritoriile slave din a doua jumătate a sec. VII ![26]), că la Dulceanca II are semnificația supraviețuirii unor elemente autohtone în sens foarte larg (reprezentând probabil influențe sarmatice mai vechi); în fine, negând în acest caz semnificația culturală slavă a respectivului decor nu negăm toate cazurile și toate contextele în care el ar apărea. Decorul cu alveole pe buză apare în toate orizonturile cronologice și geografice ale culturii Ipotești-Cândești, inclusiv pe ceramica lucrată la roată, după cum am văzut (exemplar lucrat pe roata lentă, la Gropșani). Frecvența acestui decor pe ceramica modelată manual este însă ceva mai mare, în afara celor două exemplare de la Dulceanca II mai existând un exemplar la Soldat Ghivan. O variantă a acestui tip de decor este cea cu buză crestată (fie cu cuțitul, fie prin apăsare, cu o vergea sau șnur), și aceasta cu o prezență sporadică, dar tot cu dispersie geografică și cronologică, cu 4 exemplare la Ciurel (3 în orizontul B) și două exemplare la Gropșani-Ovrei.

Aspectul probabil cel mai interesant al decorației ceramicii modelate manual este apariția semnului crucii, fie în varianta simplă, fie în cea gamată. Motivul apare extrem de rar, dar există practic peste tot, și aceasta ar fi primul lucru interesant (fiindcă motivele decorative rare nu au dispersie bună, nu-i așa?), fiind prezent în practic toate siturile cercetate într-o proporție mare (excepția se numește Dulceanca IV). Varianta crucii simple se găsește la Dulceanca I și II[27], Gropșani Gura Gurgotei (seria A)[28], Soldat Ghivan[29], iar varianta gamată se află la Dulceanca I[30], Soldat Ghivan[31], Ciurel[32], iar acestea sunt exemple numai din seria

[p. 181]

scurtă de situri alese pentru analiză. Fără pretenția unei enumerări exhaustive, să spunem că cruci simple sunt de găsit și pe ceramică lucrată cu mâna de la Botoșana (mai multe pe același vas, înclinate la dreapta[33]), Izvoare-Bahna[34], Budureasca (două exemplare[35]), Băleni[36], Făcăi[37], probabil Străulești-Lunca[38]. Crucile gamate au și ele o geografie răspândită, respectiv la Cățelul Nou[39], Băneasa-La Stejar[40], Străulești-Lunca[41], Rașcov[42] și în așezarea 2 de la Bratei[43].

Raritatea acestor piese, coroborată cu buna distribuție în spațiu, exclude rolul decorativ al acestor însemne. De altfel, chiar modul cum sunt aplicate însemnele sfidează tehnica decorativă (care ar fi solicitat repetarea motivului în registru orizontal), iar exemplarul cu decorul aplicat pe fundul vasului (într-un loc unde nu este vizibil, v. nota pentru Rașcov, respectiv 42) este doar exemplul radical. Caracterul special al acestor însemne este evident, însă o încheiere grăbită, în sensul certificării practicilor creștine, ar fi contra-productivă. Să reținem că crucea gamată este considerată un însemn al cultelor solare practicate de unii nomazi ai stepelor, în speță alanii[44], iar la Rașcov s-a descoperit nu numai un vas cu cruce gamată imprimată pe fundul unui vas, ci și o oglindă alanică decorată cu cruce gamată. Incizarea crucii gamate pe vasele ceramice nu înseamnă imediat prezența anților în așezare, dar sugerează practicarea unor culte/ ritualuri destinate să pună la adăpost locuitorii de furia distructivă a nomazilor. Este interesant de observat, în acest context, că acest simbol nu este atestat încă în Oltenia (cu excepția discutabilă de la Făcăi).

Să mai notăm, în legătură cu crucea gamată, că nu este chiar o noutate, în secolul VI, pentru teritoriile nord-dunărene. Un exemplar (atestare cam subțire, de fapt), incizat pe o fusaiolă, este cunoscut pentru epocă dacică[45], dar că fusaiole de acest gen se cunosc și în Basarabia, într-un mediu presupus Penkovka[46].

Poate însemna crucea simplă, în schimb, că în teritoriile nord-dunărene cel puțin o parte a populației practica creștinismul? În principiu, luând în considerare și existența altor piese cu aceeași semnificație (cruciulițe de bronz sau tipare pentru producerea lor) da. Nu orice întretăiere de linii este însă obligatoriu simbol creștin. În unele cazuri se pot formula dubii asupra intenției artizanului, fiindcă ar putea exista intenția de a simula scrisul[47]. Or, și tentativele alfabetiforme au antecedente în lumea geto-dacică[48], fără a putea primi vreo semnificație creștină.

[p. 182]

Practicarea unui soi de creștinism popular, în condițiile prezervării tradițiilor funerare vechi, legate de incinerare, nu este o ipoteză de exclus. Proba pozitivă va fi însă greu de făcut. Ceea ce mai am eu de adăugat aici este că, în modul cel mai pozitiv, indiferent de interpretarea pe care am da-o crucilor simple sau gamate, semnificația lor rituală este indiscutabilă, pe de o parte, iar pe de alta ele reprezintă un specific al teritoriilor carpato-danubiene, fiind necunoscute în lumea slavă[49].

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE capitolul 13 (morfologie alfa-numerică)

[16] Dulceanca II (FERCHE 1986, fig. 8/20), Dulceanca IV (FERCHE 1992, fig. 19/2).

[17] Bratislava (FUSEK 1994, pl. VII/6),

[18] FERCHE 1992, p. 135, 150, 152, planșa 19; Vasul de la Dulceanca este reprodus în vol. III, pl. XXXI/56.

[19] Hristos cel născut de Maria, v. Em Popescu, Inscripțiile grecești și latine din secolele IV-XIV descoperite în România, București 1976, p. 163-167, apud FERCHE 1992, p. 138, nota 10.

[20] La descrierea M.2 (FERCHE 1992 p.134), referitor la urnă se spune că "Le vase contenait une petite quantité de cendre blanchâtre et quelques fragments, imparfaitement calcinés, d'os d'animaux (offrande?)". Semnul de întrebare este bun, dar cu multe înțelesuri. Complexul se află la nici 2 metri de "mormântul" 1, cel cu mult comentatul "butoiaș" cu inscripție "creștină". Ambele complexe se află în pragul locuinței 5 (idem, fig. 1 la p. 127) și ar putea fi interpretate ca sacrificii de fundație, ca și scheletul copilului de la Dulceanca I, pe nivelul bordeielor dacice (FERCHE 1974, p. 50, fig. 23; v. și planul general - fig.8, pentru proximitatea mormântului de bordeiul daci VI). Sacrificiul nu presupune însă întotdeauna o victimă umană. Pe modelul țapului ispășitor, animalele pot substitui sacrificiul uman.

[21] Izolate: Crakovia - Nowa Huta (PARCZEWSKI 1993, pl. XVIII/10, posibil și perforație utilitară, dar profilul nu indică), Kotowo-Poznan (idem, XXXIII/5, cu aceeași observație), Siemonia-Katowice (idem, XXXVI/4, într-o necropolă; dar aproape sigur este vorba de o pereche de perforații), toate în Polonia; în cruce: Galanta-Matușkovo, exemplar împodobit și cu mici alveole pe buză (FUSEK 1994, pl. XIII/1); împunsături dispuse într-o formă geometrică neregulată: Shurany (FUSEK 1994, pl. LXI/4), ambele în Slovacia.

[22] ZAHARIA 1995, fig. 15/21.

[23] FERCHE 1986, fig. 8/12, 21d.

[24] În sinteza asupra culturii Ipotești-Cândești (FERCHE 1984, fig. 7/1-12; v. și p. 137) este ilustrată ceramica slavă; de la Dulceanca sunt alese două vase cu marginea tăiată, ambele aparținând L.1; asemenea forme sunt de găsit și în L.9. Culmea coincidenței, sunt exact complexele care au furnizat și câte un vas decorat cruciform (idem, fig. 7/14, 17, respectiv FERCHE 1974, fig. 52/2 și 70/1), considerate general drept mărturii creștine. Concluzia care ar fi? Că slavii au creștinat pe localnici, în secolul VI?!!

[25] TEODOR E 1996, § 8.1.

[26] RUSANOVA 1976, tabelul III de la p. 26-27.

[27] FERCHE 1974, fig. 52/2 (și în vol. III, pl. XL/120; crucii îi este adăugată o coadă șerpuită, a cărei semnificație nu o cunoaștem, care însă există și în alte așezări de exemplu Budureasca sau Botoșana și nu poate fi o întâmplare); FERCHE 1986, fig. 13/3.

[28] POPILIAN & 1998, fig. 21-L15/1 (ilustrat și în volumul III, pl. LXXI/125); în aceeași locuință mai există un fragment similar (p. 31)

[29] FERCHE & 1981, fig. 12/3 (și în vol. III, pl. LXXI/127).

[30] FERCHE 1974, fig. 70/1 (și în vol. III, pl. XXXVIII/107).

[31] FERCHE & 1981, fig. 9/6.

[32] FERCHE 1979, fig. 4/17 (și în vol. III, pl. LXXI/123).

[33] TEODOR D. 1984, fig. 42/3.

[34] MITREA I 1998, fig. 34/8, într-un complex datat greșit în sec. VIII-IX.

[35] În expoziția Muzeului de la Ploiești; un exemplar similar cu cel de la Botoșana.

[36] Luciana Muscă, desene nepublicate.

[37] TOROPU & 1971, fig. 6/1; autorul vedea o cruce gamată (p. 59), care în ilustrația publicată pare o cruce simplă; piesa, inclusiv decorul, sunt fragmentare și este greu să mă pronunț. Surprinzătoare este dimensiunea mare a crucii (așa cum o presupunem întreagă), comparativ cu alte exemple (Budureasca, de pildă), pe care sunt desenate foarte mic (sub 5 cm.). Există însă analogii și pentru reprezentări mai mari (10 cm. sau mai mult), de pildă la Băleni sau Soldat Ghivan.

[38] Vezi comentariile de la p. 121 (cu cruci de două tipuri).

[39] LEAHU 1963, p. 38; tot acolo un vas având incizat un trident, cert de epocă dacică, pentru care există și obiectul și decorul.

[40] Vezi comentariile de la p. 124.

[41] Vezi comentariile de la p. 121.

[42] BARAN 1988, fig. 40/7. Decorul este realizat pe baza vasului, la interior (conform desenului).

[43] ZAHARIA 1995, fig. 13/7.

[44] CORMAN 1996, p. 173-174.

[45] TROHANI 1999, capitol decor, p. 156-165

[46] CORMAN 1996, p. 174, fig. 9/1-4.

[47] Inclusiv în zilele noastre, X-urile sau crucile reprezintă semnătura analfabeților.

[48] TROHANI 1999, p. 165-166. Autorul subliniază că deseori literele sunt reprezentate răsturnate sau în oglindă, comportament pe care l-am observat și la propriul copil, când a început să scrie.

[49] Repet aici, există o singură excepție, în Slovacia, decorul fiind realizat prin împunsături repetate și nu prin incizie. O a doua excepție, eventual, îl reprezintă un vălătuc fragmentar de la Lazuri-Satu Mare (STANCIU 1999, pl. XXVI/1); pe piesă se vede, efectiv, o singură linie incizată, crucea fiind reconstituită după indicii care mie îmi scapă. Revelația se datorează credinței (greșite, cred eu) că vălătucii au rol magico-religios. Reafirm aici rolul pur funcțional al acestor obiecte. Nu cunosc contra-exemple de inscripții sau înscrisuri pe vălătuci (altele decât ale paielor din pastă).