Utilizare fotografii

CAPITOLUL 1: MORFOLOGIA ANALITICÃ NUMERICÃ

(continuare)

1.2. Reprezentări ale obiectului arheologic (desenul și fotografia de obiect) - continuare

p. 23

1.2.2. Utilizarea fotografiilor de obiect

Este un fapt de neocolit că o mare parte a materialului ceramic este publicat fotografic, unele situri importante fiind ilustrate exclusiv în acest fel[39]. Ar fi interesant de știut, deci, dacă fotografiile pot deveni obiect al măsurătorilor și în ce condiții.

Conturul imaginii fotografice poate fi adus la "regula frontalității" foarte simplu, aparent, decupând elipsele diametrelor extreme (Planșa III, figura 9). Reprezintă această imagine un martor de încredere?

Figura 10 prezintă schematic deformările produse unui diametru funcție de distanța de fotografiere. Este lesne de înțeles că deformările produse de o distanță prea mică sunt nu numai grosolane, dar și inegale, fiindcă diametrele unui recipient pot fi foarte diferite (iar distanța focală cvasi-egală). O oală cu diametrul maxim de 30 de cm. ar trebui fotografiată de la minim 150 de centimetri. Ceea ce rareori se întâmplă. Obiectivele superangulare, cu care în general sunt dotați arheologii - fiind adecvate la câmp - sunt contraindicate în laborator. De exemplu, un obiectiv de 2,4/35 permite încadrarea unui vas cu înălțimea de 45 de cm. și cu diametrul de 30 de cm. de la numai 70 de cm, adică de la jumătatea distanței minime admisibile! Este deci preferabil să folosim - chiar dacă pare paradoxal - superangularul la câmp și teleobiectivul în laborator, în acest ultim caz cu o lumină bilaterală puternică și egală, prea puțin artistică, dar "sinceră".

La concluzii similare conduce fig. 11, care studiază deformările pe verticală. Unghiuri egale în câmpul optic decupează segmente real inegale, și invers, segmentele real egale par din ce în ce mai mici spre periferia imaginii. Remediul este același: o distanță focală mai mare.

Aceeași figură (11) sugerează limitele până la care fenomenul poate fi tolerat. Desigur că ar fi greu de acceptat pentru măsurători deformări marginale mai mari de 10%, adică un unghi periferic de peste 20o. Personal, am aplicat limita R':R <1/5, în care R este raza iar R' este proiecția ei pe verticală (fig. 9). Raportul de mai sus este echivalentul unui unghi critic de 18o. În concluzie, imaginea "fotografică" de la fig. 9 nu ar fi utilizabilă, decât cu condiția unor calcule suplimentare de corecție.

În limitele precizate, fotografia poate fi un martor arheologic credibil. Lotul ceramic relativ mare publicat de Borkovski în 1940 mi-a permis compararea mediilor obținute de la 17 profile întregi (fără diametre, din păcate) cu mediile a 30 de contururi fotografice, diferențele minimale confirmând validitatea măsurătorilor[40].

Aș pune punct problemei spunând chiar că, în condițiile recomandărilor de mai sus (la care adaug scara grafică) și a ameliorării tipăririi, fotografiile sunt preferabile desenului, cel puțin pentru recipiente întregi.

ÎNAPOI LA SUMAR VOLUMUL I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE - § 1.3. (metode de prelucrare a informației)

[39] E. g. RĂDULESCU & 1967. Mult mai grav, din punctul de vedere al acestei lucrări, este faptul că cele câteva vase publicate din necropola de la Sărata Monteoru sunt prezentate fotografic, și încă în execuții discutabile (NESTOR & 1959, 1959 a, 1961)

[40] TEODOR E. 1996, tabelul de la figura 10 a, cele trei rânduri Praga; a se confrunta rândul primare (lot fotografic) cu rândul lot desen.