Gropșani

9. EXTENSIA OLTEANĂ

[p. 144]

9.1. Siturile cheie

În 1998 s-a petrecut cel puțin o minune: a apărut monografia Gropșanilor! Știam de aceste săpături tot din auzite, știam că vor fi decisive pentru înțelegerea unei întregi provincii, așa că am perceput ca pe o minune faptul că totuși s-a întâmplat[6].

Satul Gropșani (com. Vulpeni, jud. Dolj; v. harta 2) se află la nici 20 de km NE de Craiova (pe linie dreaptă) și la circa 15 km. NV de Balș, urcând pe drumul din dreapta râului Geamărtălui. Cele două situri, din punctele Gura Gurgotei (afluent al râului amintit) și Ovrei, în stânga, respectiv în dreapta râului.

Așezarea de la Gura Gurgotei suprapune un nivel subțire de așezare daco-romană (de care aparțin numai câteva gropi menajere; evident a fost surprinsă numai marginea acestei așezări) și are o depunere antropică substanțială (0,35 cm.)[7] proprie, respectiv a așezării din secolele V-VI, ceea ce o distinge de așezările din stânga Oltului. S-au descoperit nu mai puțin de 17 locuințe[8], care aparțin la cel puțin două episoade habitaționale. Planul general relevă o tendință de grupare a locuințelor pe cuiburi[9].

[p. 145]

Ca regulă, bordeiele sunt rectangulare, adâncite 0,5-0,7 m. de la propriul nivel de călcare, au peste 10 m2, pari de susținere a acoperișului la colțuri (cele mari și la jumătatea laturii), cuptor de lut în colț cruțat (nord), podea relativ dreaptă, fără lutuire. Există desigur excepții la aceste reguli generale; locuințele mici aveau sistemul de sprijin al acoperișului în afara perimetrului gropilor (5 cazuri); o locuință are tălpi de bârne la marginea gropii; apare accidental al doilea, și chiar al treilea cuptor, amenajat prin scobire în peretele lateral (ceea ce presupune o funcționare mai îndelungată a amenajărilor de locuire); în 3 cazuri există și gârlici; forma bordeiului, de obicei destul de regulată, cunoaște și alterări remarcabile[10].

Autorii cercetării consideră că în punctul Gura Gurgotei există un singur episod de locuire, aducând ca argument lipsa suprapunerilor[11]. Comparația inventarelor de complex, chiar în termenii raportului, arată însă două serii de situații: seria A, cu 9 complexe cu o predominare netă a ceramicii lucrate la roată, cu procente între 98% și 80%; seria B, cu 8 complexe în care raporturile merg de la paritate la 25% ceramică lucrată la roată. Comparația cu situl vecin, de la Ovrei, este instructivă: două complexe cu predominarea ceramicii modelate manual, două cu paritate și unul cu o ușoară dominație a ceramicii lucrate la roată[12] (vom interpreta 60%). Situația de la Ovrei seamănă cu seria B de la Gura Gurgotei, dar, la rigoare, ar putea fi un moment intermediar, mai apropiat seriei B. Este evident că din cele 22 de complexe luate în considerare (alte două fără inventar) lipsește un segment semnificativ, respectiv intervalul 60-80%. Dacă toate complexele ar fi cvasi-contemporane, graficul analitic al complexelor ar trebui să se supună fie și orientativ curbei lui Gauss, respectiv cu un vârf de grafic pe segmentul mijlociu (aici ar fi 50-75%); or exact acest segment este lipsă! Acest unic considerent (care este însă o lege a statisticii!) m-a determinat, inclusiv într-un studiu deja publicat[13], să consider că la Gura Gurgotei există două episoade habitaționale, despărțite de o mai îndelungată părăsire a împrejurimilor (dar nu mai mult de 20-30 de ani, dacă acceptăm teza parcelelor). În rest eforturile de a opera și alte distincții s-au demonstrat dificile[14].

Stratigrafia de la Ovrei este mult mai complexă, așezarea de sec. VI suprapunând rămășițe de epoca bronzului, prima epocă a fierului, La Tène, o așezare daco-romană. Și aici, însă, există un nivel antropic al așezării din orizontul Ipotești-Cândești[15].

Ceramica de la Gropșani (ambele nivele, ambele situri) prezintă câteva caracteristici generale demne de interes[16]. Nu numai că raportul atrage atenția în câteva rânduri asupra asemănării cu materialele de la Ipotești și Fântâna lui Obedeanu[17], dar unele detalii descriptive sunt foarte relevante. Astfel, pentru cel puțin 4 complexe se subliniază prezența relativ mare a ceramicii lucrate la roată de culoare cenușie (din aceeași pastă nisipoasă a olăriei lucrate la roată), inclusiv în complexe care nu au fost incendiate (pentru care deci riscurile alterării culorilor prin ardere secundară sunt mai mici), fapt evidențiat mai ales pentru seria A de complexe; un alt fapt repetat frecvent este lipsa de decor a ceramicii lucrate la roată, sau apariția așa-numitului decor involuntar (descrieri care apar mai frecvent pentru seria B de complexe). Un alt fapt de reținut este specia lucrată la mână din pastă cu cioburi

[p. 146]

pisate (!)[18], care pare să fie aproape la paritate cu specia lucrată numai cu nisip (și pietricele) și caracterizează ambele serii. Un alt fapt foarte interesant este abundența deosebită a tipsiilor (!!), ceea ce pare să caracterizeze statistic mai mult seria B, dar este un fapt la fel de clar și pentru seria A[19]. Printre alte ciudățenii, se remarcă un vas lucrat la roată, din pastă fină[20], cu alveole pe buză[21] (mezalianță!), cât și un un fragment lucrat cu mână, cu cruce relativ mare incizată pe umăr[22].

În ciuda condiției tehnice bune (cel puțin prin comparație cu așezările epocii), spectrul funcțional al formelor este foarte limitat, Groșani încadrându-se fără probleme în peisajul Ipotești-Cândești. În seria A remarcăm în afara omniprezentei oale fără toarte numai un pahar (ceramică modelată cu mâna), un ulcior (posibil două), fragmente de la două oale mai mari (probabil de provizii) și un capac; pentru seria B de complexe (inclusiv Ovrei), găsim un alt pahar, o oală cu toartă și o amforă (foarte fragmentată). Evident, în ambele serii avem multe-multe tăvițe-tipsii și tot foarte mulți vălătuci[23].

Cum se datează cele două serii? E foarte greu de spus. Așezarea de la Gura Gurgotei este datată cu o fibulă romană târzie[24], fir de pai care împărțit la două episoade de locuire nu poate fi suficient. Dificultatea de datare este sporită de împrejurarea că, evident, siturile din Oltenia au particularități (tipuri de piese, frecvențe de tehnici...) care ne împiedică să le aplicăm criteriile pe care le-am folosi în Muntenia. Pe de altă parte, deși ceea ce știm acum este suficient pentru a prezenta o schiță a evoluțiilor culturale, este prea puțin pentru a încerca o datare. Evident, orice datare de acest fel, neajutată de elemente clare (numismatice, de preferință), este o datare conjuncturală; or, în Oltenia cam lipsesc.... conjuncturile. Singurul punct de sprijin este situl de la Piatra Sat (infra), care recomandă, prin contrast, o datare a Gropșanilor în prima jumătate a intervalului cultural, deci înainte de jumătatea secolului al VI-lea.

Dacă este clar că avem două episoade de locuire, nu este la fel de evident care ar ordinea cronologică în care ar trebui să le aranjăm, fie și provizoriu. Schema generală de abordare a culturii Ipotești-Cândești este o evoluție de la predominarea ceramicii lucrate la roată la existența cvasi-exclusivă a ceramicii modelate manual; această schemă ar recomanda seria A ca fiind prima în ordine cronologică. Am văzut însă că nu este obligatoriu ca situri timpurii (Târgșor, Budureasca, Șirna) să aibă un caracter tehnic foarte evoluat. Exemplul mai apropiat de la Ipotești mă determină însă să urmez schema generală și să consider cu destulă incertitudine că seria A este la început. În volumul II, secțiunea IV (p. 235-239) se găsește o amplă analiză a sitului de la Gropșani, și tot acolo se pot vedea sursele incertitudinii. Volumul mediu total estimat al recipientelor de la Gropșani este de 3,9 l., având deci corespondent la Budureasca, probabil și Târgșor și Ipotești, ceea ce prin contrast cu cifrele foarte mici ale siturilor sigur târzii (Vadu Codrii, Șuvița Hotarului, Vadu Anei, dar și Ciurel, de pildă) recomandă o datare de ansamblu foarte timpurie. Cifrele pentru seria B sunt însă chiar mai mari (v. tabelul de la p. 235), ceea ce contrazice schema generală, dar nu și logica istorică (jumătatea de secol de la distrugerea imperiului hunic până la domnia lui Anastasius asigură condițiile unei creșteri demografice). Aceasta nu ar fi singura contrazicere a unor reguli generale; dacă de obicei mediile ceramicii lucrate la roată sunt mai mari decât ale speciei arhaice, la Groșani situația este inversă (de unde și cifrele mai mari ale seriei B). Există și motive legate de

[p. 147]

logica generală a produselor culturale, conform cărora produsele inferioare imită produsele superioare pentru care seria A nu poate fi gândită decât la început. Toate grupele numeroase sunt compuse din piese lucrate la roată și cu mâna (v. Anexe, p. 240, grupele 1, 2, 8, inclusiv grupele 6 și 7, care sunt înrudite), respectiv ce găsim lucrat la roată în seria A găsim apoi lucrat cu mâna în seria B.

Din partea finală a analizei din Anexe (R.5., p. 242-243) să reținem perfecta aderență la sistemul roman de măsuri de capacitate, atât pentru lichide cât și pentru solide. Analiza sitului de la Gropșani este nu numai cea mai clară din cele realizate pentru cultura Ipotești-Cândești, dar indică limpede și specializarea formelor (pentru lichide sau solide). În absența unor dovezi clare asupra unor schimburi de mărfuri sistematice cu cetățile romane, sistemul de capacități ale recipientelor de la Gropșani indică o perfectă unică până aici aderență la lumea romană.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE situri cheie: Vadu Codrii

[6] POPILIAN & 1998, carte apărută prin grija Institutului de Tracologie. Aveam deja idee despre ce era acolo, datorită bunăvoinței lui Marin Nica (coautor). Tot domnia sa mi-a relatat că cei doi arheologi craioveni care au alte meserii efectuaseră cercetarea (în anii 1976-1982) prin sarcină de... partid. Uneori au nimerit-o...

[7] POPILIAN & 1998, p. 11.

[8] Probabil au fost mult mai multe, așezarea suferind grave mutilări de epocă recentă (POPILIAN & 1998, fig. 3 planul general al acestui sector).

[9] Ca la Soldat Ghivan. Această împărțire pe cuiburi (cel puțin 5) nu se datorează episoadelor distincte de locuire, locuințele din cele două niveluri (surprinse pe inventar) distribuindu-se în toate grupele teritoriale. Un asemenea aranjament planimetric presupune începutul disoluției familiei mari și rudimente de relații de proprietate (fie și în termenii posesiei).

[10] În special L. 12, a cărei formă nu aș fi crezut-o posibilă dacă nu aș fi văzut ceva asemănător la Vadu Anei (jumătatea dinspre cuptor); locuința este deosebită și prin gropile de susținere a acoperișului pe axul longitudinal.

[11] POPILIAN & 1998, p. 125.

[12] POPILIAN & 1998, p. 112-115.

[13] TEODOR E. 2000 (în mai multe locuri).

[14] Între altele, am observat că 8 complexe sunt suprapuse (peste nivelul de umplere) de un nivel de inundație. Nu am putut pune în evidență elemente comune distinctive. Complexele nu sunt vecine și fac parte din serii diferite (4 și 4!).

[15] POPILIAN & 1998, fig. 25 (profil S. 6), din care rezultă nu numai mai multe gropi menajere, locuințe, dar și un consistent nivel arheologic (până la jumătate de metru!). Din nefericire din confruntarea cu planul (fig. 24) rezultă că în zonă nu există nici un complex al așezării de sec. VI. Enumerarea complexelor (p. 112-115) nu aduce nici o groapă. Descrierea stratigrafiei (p. 37) pretinde că acest strat prefeudal chiar exista. Păcat că nu putem fi siguri...

[16] POPILIAN & 1998, p. 14-35 prezentarea complexelor (inclusiv a inventarelor).

[17] Sau Grădina lui Obedeanu, punct din Craiova. Din informațiile primite de la Marin Nica, acest sit are inventare de aceeași factură cu cele de la Gropșani, mai exact cu ce am numit seria A.

[18] Situația s-a mai întâlnit în Oltenia, însă datorită specificului ceramicii din vestul Munteniei (mult mai bine cunoscută), s-a interpretat în sensul unor elemente culturale străine, ceea ce se demonstrează a fi fals.

[19] Într-un complex cu predominarea ceramicii lucrate la roată în proporție de ...98% (L. 11), se găsesc fragmente de la nu mai puțin de 6 tipsii (lucrate normal, adică de mână)! O asemenea frecvență a obiectului nu există nicăieri în lumea slavă, ceea ce, conform legilor înserii, face imposibilă aducerea obiectului din arealul slav primitiv. Este limpede, la Gropșani, că pierderea tradițiilor locale în materie de recipiente de servire a mesei, cât și în absența unui comerț activ, care să permită achiziționarea acestora de pe piață, comunitatea a adoptat această formulă cunoscută încă din epoca romană timpurie (în castre din Transilvania, este adevărat; v. pl. LXVIII-LXIX).

[20] Am văzut astfel de fabricație la Piatra Olt. Finețea pastei nu atinge nivelurile speciei fine din secolul IV, dar nu este departe, arderea este oxidantă, brun-deschisă (cărămiziu-cafenie în textul raportului).

[21] POPILIAN & 1998, p. 112 (Ovrei, L.1).

[22] Aceste cruci desenate mai mare sunt mai rare și au analogii în zone proxime, respectiv la Băleni (spre est) și Făcăi-Dolj, spre sud-vest.

[23] Un alt aspect de similitudine cu câmpia de la est de Olt. Acest element, deși caracteristic epocii (deci cu conținut cultural), caracterizează zonele de câmpie fără pietre de râu, fără a semnifica, automat, diferențe culturale între ariile cu și fără vălătuci.

[24] POPILIAN & 1998, fig. 23/6, de pe nivel, desenată prea mic.