Funcționalitatea recipientelor ceramice

16. FUNCȚIONALITATEA RECIPIENTELOR CERAMICE

[p. 218]

Funcționalitatea recipientelor ceramice este acel lucru despre care vorbește toată lumea, dar la care nu se gândește nimeni. Am mai spus dar cred că este locul să o repet că funcționalitatea ar trebui să rezulte din confruntarea tuturor datelor morfologice, de fabricație, chiar de decor, și bineînțeles de capacitate. În practică, percepția intuitivă scurtcircuitează curriculum necesar al cercetării. Arheologul știe cum arată o oală, un castron, o farfurie nu contează de unde știe și nici nu se întreabă. Evident, în absența normelor (un dicționar cu minime definiții morfologice, cel puțin), fiecare intuiește cum poate; așa se face că avem străchini mai înalte decât castroanele, farfurii cu calotă superioară, străchinioare de 4 litri, ceea ce la un autor e cazan la altul e... Nu contează. Pentru ceramiștii de epocă romană, clasificarea funcțională e începutul oricărui studiu[1]. Specializarea și relativa standardizare a ceramicii romane face ca aceaste procedură să nu fie extrem de nocivă, însă este evident că lucrurile s-au înțepenit, cu multă vreme în urmă, și că se tot adaugă material fără a se face progrese teoretice, iar punerea față în față a loturilor ceramice diferite este greoaie, împănată cu 3-4 nomenclatoare paralele de forme (cu bibliografia subsecventă, care dă bine). Pe măsură ce vremea trece compararea ceramicii din situri diferite tinde să devină un coșmar. Pe de altă parte, este extrem de greu să te sustragi unor sisteme de prelucrare cutumizate. Personal am aluncat în aceeași cursă, înregistrând întâi piesele ca oală-borcan, cană, castron etc., fiind apoi obligat la numeroase corecturi). Evident, critica ceramisticii romane este formulată din perspectiva unui cercetător care s-a confruntat cu probleme destul de deosebite, probleme care au pus în evidență, cu mai multă acuitate, precaritate sistemelor curente de cercetare.

Am lăsat la urmă chestiunea funcționalității vaselor ceramice din cultura Ipotești-Cândești nu numai datorită unor considerente teoretice, ci și fiindcă aspectul acesta este cel mai spinos. Chiar dacă dacă noi percepem marea majoritate a obiectelor ceramice ale evului mediu timpuriu conform sintagmei civilizația-borcan, este imposibil ca aceste obiecte să nu fi fost folosite diferențiat. Un vas pentru fiert carne nu poate fi folosit imediat apoi pentru fiert laptele sau pentru rezerva minimă de apă. Ținând cont că vasele ceramice se spală mai greu decât instrumentarul actual, regulile trebuie să fi fost și mai stricte.

În ciuda acestor evidențe teoretice, absența unor forme clasice - farfurie, strachină, castron, ulcior, etc. - face dificilă recunoașterea funcțiunilor. Am alcătuit totuși o situație statistică a grupelor funcționale, așa cum figurează în baza de date (Anexe, punctele J.1.-J.3., p. 314-315), care ne va ajuta să tragem niște concluzii.

Am să încep cu expunerea materialului ceramic din așezările de la Dulceanca, ce se bucură deja de o analiză extensivă[2], cât și de o publicare inițială mai detaliată, care permite cel puțin tentativa unei prelucrări mai atente. Voi continua cu mult mai scurte comentarii despre așezările de la Gropșani și despre cele mai reprezentative situri bucureștene, pentru a încheia cu câteva considerații generale.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE funcționalitatea ceramicii de la Dulceanca

[1] Pentru a da numai ultimul exemplu, lucrarea de doctorat a lui Ionuț Opriș (susținută în decembrie 2000).

[2] TEODOR E. 2000, capitolul 9.