Ceramică sarmatică

SECȚIUNEA II: SISTEMUL DE REFERINȚĂ

CAPITOLUL 4. REFERINȚA DIACRONICĂ

4.1. Ceramica daco-romană

[p.61]

4.1.5. Analogia sarmatică

Din orizontul cronologic al secolelor II-III mai este de luat în considerație elementul sarmatic, cu o semnificativă istorie la Dunărea de Jos. Am ocolit însă exemplificările de pe siturile muntene[1], pentru a evita pe cât posibil aspectele contaminate. De exemplu, sarmații de la Târgșor sunt identificabili în primul rând prin elementele definitorii de ritual funerar[2] și mai puțin pe cele de inventar; obiecte tipic sarmatice se întâlnesc și în morminte cu ritual străin, dar și în așezarea dacică alăturată, din secolele II-III. Simetric, nu tot inventarul mormintelor sarmatice

[p.62]

este cu necesitate de sorginte culturală sarmatică, unele obiecte ceramice putând fi produsul dacilor cu care, evident, conlocuiau[3]. Am ales un lot ceramic din secolele I-II, provenit din mai multe necropole sarmatice din Basarabia și Ucraina sudică[4]. Nici așa problema contaminărilor nu este rezolvată, nu numai pentru că ceramica lucrată la roată este importată, cel mai adesea din mediu carpic[5], sau pentru că unele forme lucrate cu mâna, precum cățuile cu perforații, sunt, morfologic, aidoma celor dacice, ci și fiindcă conviețuirea sarmato-dacică era suficient de notorie pentru a fi atestată de izvoare (tirageții sarmatici[6]); e vorba însă de alte contaminări decât acelea datorate geților din Câmpia Română.

Lotul selecționat cuprinde numai ceramică lucrată cu mâna[7], de o mare diversitate morfologică (Anexe, Secțiunea IV, D, p. 134), cu o pastă cu cioburi pisate, cu frecventa decorare cu crestături a buzei. Populația sarmatică, răspândită nu numai la Dunărea de Jos, dar și la Dunărea Mijlocie, pare să fi avut un rol în configurarea culturilor medievale timpurii, pe arii largi, înainte de a rămâne un nume în istorie; cel puțin aceasta este sugestia analizelor de analogie relativă (Anexe, Secțiunea V, A, începând cu p. 269).

- grupa 7 sarmatică (poz. 136) este de găsit în companie slavă: grupa 4b din Slovacia (secolele VI-VIII) și grupa 1b din Polonia (aceasta din urmă este o analogie îndepărtată, existând nu mai puțin de 5 diferențe);

- la pagina 278 găsim grupa sarmatică 2 (poz. 410) în compania grupei 3a de la Codân; este de remarcat că grupa 3a de la Codân nu are corespondent în lumea slavă și este de căutat în Moldova, probabil;

- grupa sarmatică 4 (poz. 485) este într-o strânsă analogie cu grupa Penkovka 8; chestiunea este interesantă și subliniază detaliul că, deși este adevărat că ceramica Penkovka se originează în ceramica lucrată cu mâna din arealul ucrainian al culturii Cerneahov[8], aceasta din urmă este de ce să nu-i spunem pe nume? ceramică de sorgite sarmatică (ca într-un banc cu Radio Erevan!);

- grupa sarmatică 1a (poz. 500) intră într-o combinație care poate să pară bizară, dar numai la prima vedere, fiind parte într-un complex analogic cu grupa micro-regională 3 de la Dulceanca și cu grupa 8a din Slovacia (ambele pentru secolul VI); influența sarmatică în vestul Munteniei, mai greu de atestat ca pentru răsăritul provinciei, este totuși identificabilă de analizele morfologice; mult mai interesantă este aici elecțiunea Muntenia vestică-Slovacia, pe care o vom întâlni frecvent;

- din lista următoare (A.2. analogii relative după unghiurile specifice), fără a mai repeta situațiile evidențiate pe lista A.1., să remarcăm o nouă întâlnire între morfologia sarmatică (gr. 1a, poz. 966) și formele de la Dulceanca, respectiv grupa 2a de la Dulceanca I și grupa regională CR (= Câmpia Română) 6b (cu reprezentanți și la Dulceanca IV, gr. 2b, dar și la Ciurel, inclusiv cu ceramică lucrată cu roata); chestiunea analogiilor cu Dulceanca este departe de a fi simplă, în termenii unui determinism istoric direct, fiindcă cel puțin două embleme sarmatice crestăturile pe buze și ceramica pisată în pastă sunt absente; comentarii mai ample, însă, în capitolul 14; să spunem aici numai că forma în cauză pare să intre în repertoriul roman vechi;

Rata de integrare a lotului în ciuda faptului că este cel mai vechi și cu geografie periferică este de surpriză? 44%. Direcțiile de elecțiune preponderente sunt spre ceramica nomazilor anți (Penkovka), spre Codân și spre Slovacia; dintre teritoriile slave primitive lipsesc referințele la Ucraina și Polonia. Nici Câmpia Română a secolului VI nu pare a fi străină de amintirea sarmaților.

Aș mai adăuga un detaliu analitic important: în ciuda a ceea ce se spune și ce se crede despre morfologia sarmatică, configurațiile cu picior și talpă nu sunt foarte frecvente, ci, din contră, sunt chiar rare, cel puțin pe acest

[p.63]

lot; astfel, numai jumătate din piese au picior și numai o cincime dintre acestea au talpă. Desigur, lotul este restrâns. Cifrele sunt însă alarmant de diferite de ceea ce se spune despre[9] și nu pot fi modificate dramatic de analiza altor loturi din același orizont cultural.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE ceramica romană timpurie din Oltenia

[1] DIACONU G. 1963 a.

[2] DIACONU G. 1965 a, p. 113-114.

[3] BICHIR 1984, p. 97-98.

[4] GROSU 1995.

[5] GROSU 1995, p. 121, fig. 3/1/9, 4/1-11.

[6] Ptolemeu, Geographia, III, 10, 7 (v. comentariile la GROSU 1995, p. 121-122).

[7] GROSU 1995, fig. 1/1-12.

[8] RUSANOVA 1973, fig. 34 (în special textul însoțitor).

[9] BICHIR 1984, p. 31, unde se discută conformații cu picior și talpă bine conformate, de tip sarmatic, cu referire expresă la ceramica din mediul sarmatic sau daco-sarmatic din Ungaria; la pagina 101 se reia chestiunea influenței sarmatice asupra ceramicii muntene din sec. III, fără exemplificări și clarificări (ce, cât).