Extensia ardeleană

10. EXTENSIA ARDELEANÃ?

[p. 157]

Posibilitatea ca așezările 1 și 2 de la Bratei să facă parte din cultura Ipotești-Cândești, cel puțin pentru o parte a evoluției lor, a fost enunțată chiar de autoarele rapoartelor[1]. O primă prezentare a celor două așezări am făcut încă din subcapitolul 5.2.7. Reiau aici câteva lucruri esențiale. În așezarea 1 există trei faze de evoluție, numite a (probabil începutul sec. V), b (cea mai semnificativă ca număr de complexe, inclusiv ca situații stratigrafice și durată probabilă de funcționare, cu o cronologie probabilă pe finalul secolului V și pe o parte semnificativă o treime? a sec. VI) și c (databilă la finalul sec. VI și pe un anume segment din secolul VII[2]). Doar această a treia fază poate fi luată în discuție, fie în termenii Ligiei Bârzu (venirea slavilor), fie în termenii Eugeniei Zaharia (influența grupului Ipotești-Cândești). Această fază c, prin comparație cu cea anterioară, aduce modificări semnificative, atât în privința inventarului, cât și în ce privește tipul de locuință. Dispare ceramica cenușie zgrunțuroasă majoritară în nivelul b, fiind înlocuită cu speciile arse oxidant, nisipoase (cu sortare proastă și eventuală adiție de ceramică pisată, în special pentru specia modelată manual), ceramica de tip arhaic este net dominantă, iar puțina ceramică realizată cu roata este modelată pe roata lentă. Locuințele, care pe nivelul anterior avuseseră o sursă internă de încălzire doar accidental (două cazuri la peste 40 de complexe caracteristică moștenită din La Tène), au acum toate fie un cuptor de piatră, fie o vatră cu gardină de piatră, asemănare care le face uneori greu de deosebit (cuptoarele par mai multe).

Primul episod habitațional de la Bratei 2 ar trebui să fie cvasi-contemporan cu ultimul nivel din așezarea 1, aceasta dacă discutăm pe material; dacă discutăm pragmatic, cele două așezări sunt prea apropiate (circa 300 m.)[3] pentru a putea funcționa două comunități în același timp. Locuințele sunt de asemenea prevăzute cu cuptor de piatră sau cu vatră[4], puținele excepții neavând probabil funcție de locuire, însă aici pietrarele sunt în netă inferioritate[5]. Primul episod de locuire pare caracterizat prin cvasi-exclusivitatea ceramicii lucrate cu mâna, iar al doilea episod de cvasi-exclusivitatea ceramicii lucrate la roata lentă, adică două peisaje foarte clare[6], care le disting de Bratei 1 faza c. Schema de integrare a celor două așezări prea apropiate pentru a fi judecate distinct este probabil Bratei 2 A > Bratei 1 c > Bratei 2 B.

De unde deci acest nou look? Varianta slavă este soluția cea mai facilă, însă nu rezistă unei analize atente. Mediile nivelului c din așezarea 1 sunt de 42,7o pentru SU (= modularea marginii) și un diametru la buză de numai 11,5 cm, ceea ce este inadmisibil pentru ariile răsăritene ale lumii slave; tipul de modulare a buzei este compatibil Slovaciei (ca și alte aspecte ale morfologiei), dar dimensiunile vaselor rămân prea mici; în plus, traseul slavilor de vest până la Bratei este de nedemonstrat și ar trebui să ni-i imaginăm ca o enclavă. Aducerea acestei populații dinspre răsărit, pe motivul asemănării cu instalațiile de foc din Secuime[7], se lovește de morfologia distinctă a ceramicii (cel puțin la actualul stadiu de aproximare a problemei). Pietrarele nu s-au inventat însă în sud-estul Transilvaniei. Ele sunt numeroase și în zona subcarpatică de la sudul munților, însă exact aceste zone sunt cele care nu dau analogii pentru Bratei. Așa cum am mai discutat în cazul Cireșanilor (§ 4.2.2.), apariția surselor de foc nu trebuie pusă neapărat pe seama unor modificări culturale, ci și pe o prezumtivă modificare climaterică. Podișul transilvan are o poziție adăpostită și niciodată iarna nu are rigorile teritoriilor extra-carpatice. Cuptoarele sau vetrele sunt adoptate în Muntenia în cursul secolelor IV sau V (cazul Cireșanu); dacă tendințele de răcire a vremii au continuat, atunci este normal ca în cursul secolului al VI-lea sursele interne de foc să fie adoptate și în Transilvania.

[p. 158]

Aspectul distinct al fazei c din așezarea 1 se mai datorează dispariției speciilor de ceramică cenușie. Această ceramică definește populațiile germanice aici gepizii iar fenomenul nu poate fi explicat decât prin plecarea producătorilor ei (sau dispariția structurilor care organizau producția). Momentul nu poate fi decât la 567 sau imediat după, când învinșii avarilor au considerat că este mai bine să părăsească proximitatea culoarului strategic Mureș-Olt-Oituz. Ceramica cenușie presupune cuptoare speciale cum este cel descoperit chiar la Bratei 1, în faza b cunoștințe speciale, respectiv secrete profesionale și organizare profesională. Dispariția abruptă a ceramicii cenușii după plecarea populațiilor germanice atât în Muntenia secolului al V-lea, cât și la Bratei spre finalul secolului al VI-lea demonstrează, fie și indirect, că producția ceramică era organizată de germanici la standarde pe care populația locală nu le-a putut păstra.

Înțelegerea reală a problemelor va necesita studii comparative serioase, ceea ce nici nu am încercat în acest stadiu, tocmai datorită complexității problemei. Va trebui demonstrat în viitor ceea ce acum cred doar la nivel intuitiv, și anume că ceramica nisipoasă (sau cu cioburi pisate) din nivelurile de început ale secolului al VI-lea (de pildă de la Morești) este aceeași cu cea din nivelele târzii, Ipotești-Cândești, de la Bratei, cel puțin la nivel morfologic (fiindcă se schimbă condițiile de coacere, deci culoarea). Un experiment limitat, ilustrat la anexe (p. 246 și următoarele), demonstrează convingător acest fapt, și anume că ceramica lucrată cu mâna la începutul sec. VI nu este diferită de cea de la mijlocul sec. VII. Din lotul comparativ mai fac parte formele realizate din pastă zgrunțuroasă cenușie din necropola 1 de la Bratei (final de secol IV sau începutul sec. V), care exprimă, în esență, o ceramică provincială târzie, care se diferențiază de celelalte loturi prin absența formelor alungite sau cu gât larg; aceste din urmă forme, existente în toate loturile comparative, exprimă componenta dacică a acestor societăți. Este interesant de observat, de asemeni, că faza târzie de la Bratei (așezarea 2, nivel b) tinde să revină la formele consacrate de civilizația romană. Numai la acest moment, în care morfologia dacică începe să fie uitată, putem admite că sinteza daco-romană s-a încheiat. Din motive de logică istorică nu putem admite că sinteza daco-romano-slavă ar fi putut avea loc în același timp.

Din acest experiment comparativ fac parte și mediile grupelor morfologice de la Dulceanca. Concluzia este o excelentă integrare cu loturile de la Bratei. Pe aceste grafice s-ar putea comenta mult, dar mă limitez la două situații. Pe graficul unghiurilor specifice (nr. 4, la p. 247), așezările care succed necropolei 1 adoptă și forme cu modulări modeste ale marginii (inclusiv Dulceanca dar exclusiv ultimul nivel de la Bratei 2!), dar tendița cronologică ce poate fi pusă în evidență este tendința apariției a tot mai multe exemplare cu modulare accentuată (SU > 60o, din care Dulceanca lipsește). A doua situație este cea din graficul 7 (Anexe, p. 249), care pune în evidență scăderea drastică a capacităților la finalul sec. VI și în secolul al VII-lea, ceea ce confirmă tendințele observate la sud de Carpați.

Având în vedere apropierea în spațiu și timp, am analizat formele din așezarea 1, nivel c, și formele din așezarea 2 în același cadru (Anexe, S.2. și S.3., p. 250-252), obținând o clasificare cu 10 grupe (și un total de 13 subgrupe, v. al doilea tabel, p. 252). Constatarea cea mai importantă este sinonimia de situație cu siturile din Câmpia Română, sub aspectul că grupele numeroase sunt mixte (compuse și din ceramică lucrată la roată și din ceramică lucrată cu mâna). Să vedem, în continuare, analogiile absolute ale grupelor[8] importante (numeroase):

- gr. 1 a (mixtă): grupa 11 Botoșana (CLR), grupa 1 Izvoare-Bahna (nivelul pre-slav), grupa 1 Garvăn-Popina (!), grupele 2a și 2b de la Soldat Ghivan (mixte), exemplarul lucrat la roată rapidă de la Bozieni, grupa 2 de la Dulceanca II (clm), un exemplar din grupa 1 de la Gropșani (!) și două exemplare din Slovacia (unul lucrat manual, mai timpuriu, unul lucrat la roată, mai târziu, din grupele Slovace 1 a - ! - și 2 a);

- grupa 3 (CLRL): fără analogii (spuneam în comentariile din anexe că probabil este nouă!); există totuși analogii relative cu grupele 4 Soporu de Câmpie (clm) și CSV 14 C, cu diferențe semnificative în conformația piciorului;

[p. 159]

- grupa 6 a (mixtă): grupele 4 și 6 de la Dulceanca (cu reprezentanți în toate așezările de la Dulceanca), dar și elemente din grupele slave CSV 3 A și 3 B (din Cehia, Slovacia, Polonia și Ucraina toate târzii, cu excepția, probabil, a exemplarului praghez);

- grupa 8 (clm): fără analogii; analogii relative cu ceramica lucrată cu mâna de la Ipotești, Garvăn-Popina (gr. 5), Botoșana 9, Rașcov 17;

- grupa 10 a (mixtă): fără analogii; analogii relative numeroase, în grupa 3 Chilia-Militari, la Iatrus (gr. 3a), Botoșana 4c și 6 (ambele CLR), Soldat Ghivan 4 c (CLRR);

- grupa 10 b (mixtă): Iatrus 1 (!), Mogoșani 3 a, Cireșanu 7, grupa 2 Soporu de Câmpie (ceramică lucrată la roată), grupa 11 CR (Gropșani și Dulceanca, toate piese lucrate la roată).

Concluziile pe aceste analogii nu sunt chiar cele mai simple. Grupa dominantă (gr. 1 9 exemplare) are o indiscutabilă extracție romană. A doua grupă în ordinea prezenței statistice (gr. 6 5 exemplare) are analogii mai degrabă în lumea slavă, dar și aceeași perseverentă asemănare cu ceramica de la Dulceanca[9]. O grupă secundară (10 b) are un pedigree perfect, cu grupe din toată lumea romană și din toate orizonturile cronologice. Celelalte grupe au analogii mai îndepărtate (relative), cu situații mai mult sau mai puțin confuze; interesant este ce se întâmplă cu grupa 3, care preia o veche formă dacică, reformulată în sensul evolutiv al culturii Dridu, respectiv fără picior.

Analogiile par să confirme ipoteza Eugeniei Zaharia, prin aparițiile frecvente ale ceramicii din vestul Munteniei și Oltenia. Există și câteva analogii pe forme și situații speciale, între așezările de la Bratei și Dulceanca. Așa este forma de cană fără toartă[10] sau crucea gamată[11] - atât de frecventă în mediul Ipotești-Cândești[12]. Nu cred însă că se poate demonstra stranietatea acestei ceramici în mediul transilvan de până la jumătatea secolului al VI-lea, pentru a clama vreo influență străină decisivă fie ea slavă sau Ipotești-Cândești. Pe de altă parte, această din urmă cultură folosește numai cuptoare, fie ele de piatră, cărămidă sau lut, și nu vetre, ceea ce face ca ideea unui aport efectiv de populație de la sudul Carpaților să fie foarte puțin probabilă. Asemănările între fazele târzii de locuire de la Bratei (din al treilea sfert al secolului al VI-lea) cu factura culturală Ipotești-Cândești reflectă doar sorgintea comună romanică, devenită mai evidentă în urma dispariției elementului gepidic din așezările sud-ardelene. Nu întâmplător analogiile adresează zona Olteniei și vestul Munteniei (eventual forme lucrate la roată din Muntenia centrală), fiindcă aceste arii geografice sunt cele care au o amprentă romană mult mai bine definită.

Pe fond, așezările de la Bratei nu sunt parte a culturii Ipotești-Cândești, ci reprezintă evoluții mai mult sau mai puțin independente ale societății locale. Aceste așezări sunt importante, fie și indirect, pentru înțelegerea fazelor finale de evoluție ale culturii Ipotești-Cândești, fiindcă descriu în termeni mult mai clari ceea ce se întâmplă la finalul evoluției societății romane târzii și cum se realizează tranziția spre orizontul cultural Dridu (am mai explicat, este o denumire convențională). Vedem aici atât etapa exclusivității ceramicii lucrate cu mâna (Bratei 2, nivelul a, similar orizontului Vadu Codrii), etapa reapariției ceramicii lucrate la roată lentă (Bratei 1, nivelul final, c, similar Vadu Anei), cât și impunerea roții lente în fabricarea oalelor (Bratei 2, nivelul b, similar relativ Dulceanca IV, nivelul proto-Dridu), în a doua jumătate a sec. VII. Generalizarea roții lente are loc întâi aici, în sudul Transilvaniei, și abia apoi în lumea slavă (similitudini cronologice numai în Slovacia, dar și acolo evoluția este comparativ întârziată), motiv pentru care fenomenul nu poate fi pus pe seama elemente migrate. Ce se întâmplă apoi, în orizontul cimitirelor de incinerație de la finalul secolului al VII-lea și din secolul VIII este altă discuție, în afara cadrului cultural și cronologic studiat[13].

[p. 160]

Am lăsat în afara discuției, deliberat, numeroasele descoperiri din SE Transilvaniei[14] atât pentru că publicarea lor este sub standardele de analiză, cât și pentru că problema în sine este prea amplă pentru a fi discutată aici, în treacăt. Poziția geografică a siturilor nu este interesantă atât pentru analiza situației din Câmpia Română, cât mai ales prin comparație cu Moldova centrală[15]. În fine, publicarea așezării de la Sighișoara din câte știu, în pregătire ar putea lămuri lucrurile, răspunzând la întrebarea dacă între siturile extrem răsăritene și cele de pe Târnava mijlocie și inferioară există sau nu legături.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE secțiunea IV (ceramica Ipotești-Cândești)

[1] BÂRZU 1995, p. 244 (în circumstanțele pătrunderii primelor grupuri de slavi); la ZAHARIA 1995 teza este mult mai apăsată (p. 312: La station des VIe-VIIe s. appartient à la culture Ipotești-Cândești), raportul încheindu-se cu un lung excurs despre această cultură (p. 314-336) din păcate fără elemente de noutate.

[2] BÂRZU 1995, p. 245, durata mai lungă de funcționare fiind presupusă datorită numeroaselor refaceri. Comparând cu materialul din așezarea 2 de la Bratei, nivelul c al primei așezări nu pare să treacă de primul sfert al secolului al VII-lea.

[3] ZAHARIA 1995, fig. 1.

[4] Un tip de vatră adâncită în podea, tip considerat de Maria Comșa a proveni dintr-un mediu nomad (sedentarizat!) de la Donul inferior (COMȘA M. 1978 a, p. 115). Din așezarea 2 lipsesc însă și armele și piesele de harnașament.

[5] ZAHARIA 1995, p. 312.

[6] ZAHARIA 1995, p. 313, unde arată că excepțiile sunt în poziții secundare

[7] ZAHARIA 1995, passim; la p. 319 face un rezumat al descoperirilor din SE Transilvaniei.

[8] Aceste grupe morfologice micro-regionale pentru Bratei au fost realizate după definitivarea tabelelor de analogie relativă (Anexe, p. 269-291, în care există numai medii de nivel/tehnică).

[9] Motivele pentru care grupe slave și romanice importante interferează vor fi discutate în capitolul special dedicat formelor Ipotești-Cândești, respectiv capitolul 14 al acestei lucrări.

[10] ZAHARIA 1995, fig. 17/1, v. FERCHE 1974, fig. 64/4.

[11] ZAHARIA 1995, fig. 13/7.

[12] Nu cunosc însă frecvența fenomenului în mediile din Ardeal, înainte de finalul sec. VI.

[13] RUSU 1971, p. 720.

[14] Cu o bibliografie impresionantă, v. de pildă ZAHARIA 1995, p. 319, sau SZÉKELY 1992. Din nefericire, cele pe care le cunosc au o ilustrație aproape de nefolosit; de exemplu, în SZÉKELY 1971 a, fig. 2 și 3 sunt reproduse fotografic nu mai puțin de 7 vase întregi de la Filiaș, dar cu o excepție (fig. 2/1) toate fotografiile sunt realizate prea de aproape, făcând imposibilă măsurătoarea.

[15] Există o frapantă analogie (forma nefiind frecventă) între o piesă de la Bacău (MITREA I. 1980, pl. 22/4) și una de la Filiaș (SZÉKELY 1971 a, fig. 2/2).