situri problematice din Oltenia (Clisura)

9. EXTENSIA OLTEANĂ

9.2. Situri problematice.

[continuare]

[p. 154]

Un alt punct de interes, urcând spre Clisură, este Insula Banului. Ostrovul se află la Gura Văii, între Orșova și Turnu Severin, și a fost sacrificat pentru construirea barajului de la Porțile de Fier I. S-au efectuat cercetări de salvare în 1966 și 1967, descoperindu-se o așezare epipaleolitică, una Criș, o așezare Hallstatt timpurie, o necropolă bizantină și una medievală târzie. Pe insulă se află și o fortificație romano-bizantină, care se presupune că ar fi funcționat și în secolul VI (timpul scurt nu le-a permis arheologilor să se dumirească)[84]. Între aceste multe obiective arheologice s-au numărat și câteva locuințe-bordei, din care una singură a putut fi cercetată corespunzător. Groapa bordeiului se adâncea până la 0,93 m. față de solul actual (sol aranjat de buldozere), iar în interior, în colțul de ESE era amenajat un cuptor, a cărui bază era reprezentat de două cărămizi scoase din zidurile cetății romano-bizantine și de două pietre (mai mari, deduc); această primă amenajare era placată cu pietre de râu, fragmente de cărămidă și ceramică spartă, totul legat cu lut (pe exterior). Recunoaștem lucrătura din bordeiul 5 de la Vadu Codrii, inclusiv dimensiunile interioare: 0,5 x 0,37 cm. O locuință similară a fost identificată în imediata apropiere, distrusă deja în proporție de două treimi de lucrările în curs; alte două cuptoare similare au fost distruse la câțiva metri sud de cele cercetate.

[p. 155]

Inventarul mărunt recuperat nu ne ajută cu nimic, rămânâd în discuție câteva fragmente ceramice. Majoritatea fragmentelor ceramice provin de la recipiente făcute cu mâna; excepție fac rămășițele a trei oale lucrate la roata lentă, din care una aproape întregită[85], decorată prin incizie multiplă, respectiv două rânduri de valuri încadrate sus și jos de orizontale; trasarea este deosebit de neglijentă. Se mai remarcă un fragment de buză ornat prin crestare și un fragment de tipsie (folosit ca element de construcție al cuptorului din Complexul A, împreună cu un gât de amforă romană).

Discuția pe care au propus-o autorii vis-à-vis de tipul de cuptor din locuință[86], constructivă la vremea respectivă (aria Cândești este caracterizată prin pietrare) nu are astăzi relevanță, când putem da cel puțin zece exemple din exact același tip de cuptor (construit cu cărămidă romană) în același perimetru geografic; chestiunea are relevanță însă sub raport logic, fiindcă, atâta vreme cât aduci cuptoarele de la asemenea distanță, același lucru se întâmplă, normal, și cu ceramica. Dacă autorii săpăturii atribuiau cu doar jumătate de gură aceste complexe unor slavi timpurii, acest fapt a fost preluat ca o certitudine în studii ulterioare[87]. Problema nu este că nu ar fi fost posibil, la epocă, să fi găsit niște slavi resedentarizați; problema este că forma vasului întregibil nu are absolut nimic de aface cu tradițiile slave chiar dacă este foarte urât , fiind o formă înaltă cu diametrul maxim foarte jos. Autorii săpăturii au datat mica așezare rurală în primele secole ale secolului al VII-lea folosindu-se de două argumente: a) că bordeiele nu ar fi putut exista în condițiile funcționării cetății, probabil și în cursul secolului al VI-lea, cel puțin până prin deceniul 8, și b) factura primitivă a ceramicii. Doar al doilea argument este valabil, fiindcă amenajări de tip rural în mici fortificații de graniță mai există.

Un complex asemănător cu cele din Ostrovul Banului s-a descoperit la Ostrovul Șimian[88] (în aval de Turnu Severin). Alte câteva descoperiri de epocă, din zona Clisurii (Șvinița, Insula Decebal, Ieșelnița, Cuina Turcului) sunt tratate de Maria Comșa într-un studiu dedicat Banatului de sud[89], de o manieră globală, ca semnificând vestigii slave care au intrat în contact cu populația autohtonă[90] (sic), în secolele VI (a doua jumătate) și VII. Descoperirile au însă un caracter atât de anemic încât cu greu permit o încadrare cronologică orientativă (de genul secolele VI-VII) și nici nu poate fi vorba despre atribuiri culturale sau etnice, de nici un fel. Este limpede că gepizii nu au cucerit 300 de km de fluviu datorită unei fibule pierdute la Orșova și nici sinteza româno-slavă nu datorează ceva celor două cioburi de la Șvinița. Este clar doar că aceste descoperiri, așa cum sunt, sunt mai mult decât ceea ce știm pentru restul Banatului; mai este clar că zona a fost relativ intens locuită și înainte de devastatoarele războaie de la sfârșitul secolului al VI-lea, și după acest moment, în ciuda faptului că Clisura este o poartă strategică ce face legătura dintre bazinul mijlociu și cel inferior al Dunării. Acest fapt produce îndoieli asupra posibilității ca în zonă să se fi purtat operațiuni militare importante, altele decât cele câteva episoade relatate de izvoare (în ultimul deceniu al sec. VI), că ar fi fost loc de pasaj pentru slavii din est spre Banat (cum pare să sugereze Maria Comșa) sau pentru slavii vestici dinspre Banat spre Oltenia (cum am fost înclinat să cred). În comparație cu alte locuri de pasaj (Bărăganul, sau culoarul Mureșului, sau sudul Transilvaniei), Clisura pare populată, ca și segmentul de Dunăre din aval. Cu atât mai puțin se poate accepta localizarea segmentului de Dunăre pe unde gepizii îi treceau pe slavi peste Dunăre între Baziaș și Orșova[91], fiindcă ar fi provocat mari perturbări cu câteva decenii mai devreme (punctele de la Șvinița și Insula Decebal ar putea fi în plin secol VI).

Cercetarea recentă, de după Porțile de Fier, nu a adus elemente noi. Într-o sinteză asupra secolelor IV-XII în Banat, Adrian Bejan se mulțumește cu patru (4) puncte pentru secolele V-VII[92] (din care o peșteră), făcând abstracție de studiul Mariei Comșa, care se referea la câteva puncte de graniță cu Oltenia

[p. 156]

(ceea ce este normal, fiindcă miticii nu sunt serioși). Conștient de slăbiciunea cercetării, în special pentru secolele V-VII, profesorul timișorean nu se sfiește să concluzioneze că este cert faptul dovedit de altfel și de informațiile documentare [?!] că ponderea demografică majoritară o deține o populație sedentară, preponderent romanică[93]. Atât de sedentară că este de negăsit!

DETALII - Făcăi

- Mărăcinele

- Ostrovul Mare

ÎNAPOI LA § 9.2.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

[84] DIACONU P. & 1967, p. 10.

[85] Reprodusă și în articolul citat supra; o reproducere mai bună în COMȘA M. 1974, fig. 4/4.

[86] DIACONU P. & 1967, p. 7-8.

[87] COMȘA M. 1974, p. 93-96.

[88] NICOLĂESCU-PLOPȘOR D & 1968, p 44.

[89] COMȘA M. 1974.

[90] COMȘA M. 1974, p. 96.

[91] COMȘA M. 1974, p. 96.

[92] BEJAN 1995, Descoperiri arheologice și numismatice sec. V-VII, p. 198-199.

[93] BEJAN 1995, p. 225-226, v. și nota 32.