Componente morfologice

CAPITOLUL 3: Prelucrări alfa-numerice

(continuare)

p. 40

3.2. Componente morfologice (Codul Buko modificat)

Într-o carte relativ recentă[2], care se ocupă îndeosebi de ceramica din Polonia, între secolele VIII-XI, Andrej Buko propunea o clasificare a formelor demnă de atenție. Sistemul pleacă de la definirea a patru părți morfologic fundamentale: 1 = partea inferioară a corpului; 2 = partea superioară a corpului; 3 = gâtul; 4 = partea superioară a marginii, respectiv buza vasului. Pe materialul ceramic studiat, Buko identifica opt combinații posibile pentru oalele-borcan, devenite astfel opt grupe. De exemplu, grupa întâi are toate cele patru componente amintite; grupa a doua se definește prin absența elementului 2; grupa a treia se definește prin absența elementului 3 etc. Problemele sistemului folosit de autorul polonez sunt mai multe. În primul rând sistemul nu are universalitate, fiindcă restrânge posibilitățile la materialul studiat. Pentru Buko - piciorul și talpa vasului nu există, fiindcă se întâmplă ca formele din epoca și arealul studiat să nu prea aibă picior, sau acesta să fie foarte discret. Părțile morfologice fundamentale sunt de fapt șase[3], nu patru. Combinațiile de șase prezențe/absențe sunt mai multe decât s-ar crede[4]. Clasificarea ar fi stufoasă și ar trebui să avem tot timpul în fața ochilor un tabel în care să citim numele (numărul) grupei. Probleme sistemului lui Buko sunt și de altă natură, fiindcă se amestecă criterii morfologice și funcționale. De exemplu, grupa A VIII[5], care ar trebui să fie oală-borcan ("A" semnifică această grupă funcțională), și care se definește doar prin prezența componentei 1 (partea inferioară a corpului) - este pentru noi nimic altceva decât un bol. Similar, grupa A VII este un castron.

Ideea de a clasifica o formă după ceea ce lipsește este însă foarte interesantă. Nu avem nevoie, de fapt, de altă clasificare, decât enumerarea părților lipsă. La figura 18 se exemplifică modul de utilizare a clasificării. Cifrele clasificării lui Buko au fost înlocuite cu litere, pentru a nu crea confuzii între clasificarea alfa-numerică și interpretarea numerică (16 ar trebui interpretat "unu-șase", nu "șaisprezece"). Părțile componente au fost denumite, tot de jos în sus, de la A la F. O formă de tipul "AB" este definită prin absența tălpii și a piciorului. Enunțul "AF" înseamnă că formei îi lipsește talpa, cât și o margine propriu-zisă, buza vasului închizându-se spre interior. Notația "D" semnifică absența părții superioare a corpului, ceea ce implică și un diametru maxim unghiular sau "carenat".

În tabela de informații alfa-numerice a bazei de date există un câmp numit ca atare, "Cod_Buko". Informația poate apare redundantă, în condițiile în care despre formă avem informații detaliate și precise despre formă, furnizate de măsurătorile și prelucrările numerice. Pentru a obține lămuriri ar trebui însă să deschidem tabela de informații numerice, să căutăm înregistrarea respectivă, apoi să cercetăm anume câmpuri (căutarea se derulează în circa 60 de câmpuri, sau coloane). Acest efort pentru corelarea datelor ar fi prea mare. Codul Buko modificat prezintă avantajele unei mnemonici foarte simple și o expresie condensată a caracteristicilor fundamentale.

Datele numerice însă nu pot lipsi. Enunțul "O" (= toate părțile prezente; vezi Figura 18) nu poate fi ultima expresie a morfologiei. Codul Buko modificat poate fi însă angajat ca un complement folositor pentru cei care se mulțumesc cu prelevarea câtorva dimensiuni definitorii, ca diametrele, înălțimea totală și înălțimea inferioară[6]. Un astfel de sistem nu poate lucra însă decât cu forme întregi. Or, vasele întregi sunt foarte puține.

ÎNAPOI LA SUMAR VOLUMUL I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE - § 3.3. (accidente morfologice)

[2] BUKO 1990.

[3] Iar, așa cum tocmai am văzut în capitolul 2, în cazul formelor cu segment cilindric median sunt 7 (vezi figurile 17 și 18, de la planșa V).

[4] Dacă am calculat bine, sunt 57 de combinații.

[5] BUKO 1990, fig. 118.

[6] RUSANOVA 1976, p. 5-10. Opțiunea de măsurare și stocare a înălțimii superioare este recomandabilă numai pentru materialul ceramic rezultat dintr-o necropolă. Într-o așezare, jumătățile superioare care se pot reconstitui sunt mult mai numeroase.