Stabilirea reperelor

CAPITOLUL 1: MORFOLOGIA ANALITICÃ NUMERICÃ

p. 12

1.1. Achiziția de date; tipuri de date (continuare)

1.1.1. Stabilirea reperelor

Segmentarea unei forme complexe este un comandament analitic elementar, pentru obținerea unei forme simple, inteligibile. Reperele de segmentare sunt îndeobște cunoscute (planșa I, fig.1). Operațiunea, firește, nu se poate aplica ceramicii în existența ei materială, ci numai unui desen. Conturul unui vas se consideră a fi o linie ideală, fără grosime. Cum tușa unui desen are întotdeauna grosime, se va lua în considerație exteriorul acesteia (la exteriorul vasului pentru măsurătorile morfologice, respectiv la exterior și la interior pentru măsurarea grosimilor de profil). Noima acestei reguli este simplă: gradațiile riglelor sunt negre, ceea ce face practic imposibil stabilirea centrului unei linii negre. Chestiunea este importantă, evident, numai pentru desene realizate cu tușă groasă. Cât despre necesitatea unei citiri foarte atente, la nivelul zecimilor de milimetri (care se aproximează), voi mai reveni. Să spunem aici că, pentru măsurarea unor desene foarte mici, abaterile unor citiri rotunjite pot denatura rezultatul cu până la 50% (la unele criterii).

A = punctul generator al diametrului maxim (a) se stabilește cu ajutorul unei verticale tangente la corp. Diametrul maxim[8] (a) împarte înălțimea vasului în înălțimea superioară (Î.s., notată frecvent și Is) și înălțimea inferioară (Î.i., notată și Ii)

O = jumătatea diametrului maxim, generând verticala o - axa de simetrie a vasului.

B = punctul de "inflexiune superioară"[9], acela unde elipsa convergentă a corpului se schimbă într-o elipsă divergentă (ceea ce numim "gâtul"). Dacă tranziția se realizează printr-un segment drept, B va fi așezat în punctul de origine al elipsei divergente, deci la partea superioară a dreptei. Dreapta b desparte calota superioară (parte a corpului aflată deasupra diametrului maxim a) de gât.

C = punctul care determină diametrul gâtului (c) se stabilește cu o verticală tangentă (interioară).

D = expansiunea maximă a buzei; se stabilește cu o verticală tangentă (exterioară).

E = punctul maximei arcuiri, aflat pe dreapta care unește A și B (notată e), fiind proiecția perpendiculară a punctului cel mai depărtat al calotei de dreapta e, punct notat E'.[10]

p. 13

G, H, I, J, K - puncte pe înălțimea inferioară; se stabilesc similar punctelor corespondente de pe înălțimea superioară (vezi desenul de la fig. 1).

Deși prezentul studiu nu și-a propus să comenteze terminologia descriptivă (discuție care, în sine, este o fundătură), nu pot să nu observ că avem dificultăți în numirea unor segmente din forma astfel descompusă. Cum se numește segmentul bf? De obicei este denominat cu obositoarea perifrază "partea superioară a vasului", insuportabilă în context tehnic. Am preferat termenul de margine - folosit uzual pentru segmentul cf - doar în absența altuia.

M-am văzut în situația de a violenta iarăși limbajul curent numind gât segmentul bc, deși acesta este, obișnuit, "jumătatea inferioară a gâtului", din rațiuni ținând de simplificarea, pe cât posibil, a unui sistem de măsurători și evidență și așa stufos. Principala dificultate provine din faptul că proiecția lui b deasupra lui c (pentru a avea o descriere completă a gâtului) este imposibilă la vasele cu o evazare redusă a buzei, ceea ce ne-ar obliga să folosim două criterii diferite (cu sau fără b'), și ne-ar constrânge să prelevăm date suplimentare fără un câștig notabil.

Dificultăți similare am întâmpinat la parterul formei. "Picior" definește, de cele mai multe ori, o bază inelară. E însă ușor de observat că, estetic vorbind (sau strict morfologic), nu e nici o diferență între piciorul plin evazat (deci cu bază plată) și piciorul inelar. Alți termeni, ca "postament"[11] sau chiar "parter", mi s-au părut niște inovații cu viitor îndoielnic în contextul unui nomenclator antropomorf ("pântec", "umăr", etc.)

ÎNAPOI LA SUMAR VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE - § 1.1.2. (informații primare)

[8] Noțiunile cu sens specific acestei lucrări sunt scrise cu caracter italic. Folosesc noțiunea de diametru maxim doar pentru pentru a mă supune cutumei; termenul tehnic normal este diametru median, sau ...mijlociu, în seria logică superior-mijlociu-inferior.

[9] SHEPARD 1974, fig.18 de la p.226 și BALFET &1983, p.24, fig.6, ambele surse definind și numind punctul identic.

[10] Uneori sintagma "arcuire (rotunjire) maximă" este angajată pentru a denumi diametrul maxim (al corpului), ceea ce este evident impropriu, fiindcă arcuirea maximă, aflată de multe ori pe umăr, nu coincide cu diametrul maxim, care, la rândul său, nu este totdeauna rotunjit.

[11] BÂRZU 1973, passim.