Ceramica romană din Oltenia

SECȚIUNEA II: SISTEMUL DE REFERINȚĂ

CAPITOLUL 4. REFERINȚA DIACRONICĂ

4.1. Ceramica daco-romană

[p.63]

4.1.6. Ceramica romană din Oltenia

La capătul tronsonului de timp al Daciei Traiane, se cuvine să încheiem cu un lot de ceramică romană. Nici în această materie nu există foarte multe opțiuni, așa că m-am oprit la monografia lui Gheorghe Popilian[1]. Lotul are mai multe dezavantaje, între care faptul că multe piese nu au context, că este constituit din situri diferite (ca și marea majoritate a monografiilor folosite, de altfel), majoritatea provin din necropole (fapt ce dezavantajează discuția asupra claselor de capacitate), că mărimea pieselor este incertă (vezi comentariile, pe larg, în Anexe, p. 131-133). Lotul este totuși masiv, putând oferi o bună imagine de ansamblu a morfologiei ceramicii romane din Oltenia; un excelent termen de referință, deci. Marea majoritate a recipientelor are fabricație zgrunțuroasă, cu mult nisip, de calitate bună, de culoare cenușie (variante spre cărămiziu), cu decor simplu, rarefiat, liniar (incizii), sau chiar absent. Capacitatea medie a 53 de vase este de 2,937 l. (medie mică, similară cu cea din orizontul Ipotești-Cândești timpuriu).

Analogiile relative (Anexe, p. 269 și următoarele) ale olăriei romane din Oltenia sunt numeroase:

- la poziția 89 grupa OR 4c este analoagă grupei 6 b de la Soldat Ghivan (ceramică lucrată cu mâna);

- la poziția 126 grupa OR 4b intră într-o semnificativă confluență cu grupe de la Mogoșani, Iatrus și Celei (aceasta cea mai apropiată);

- la poziția 199 grupa OR 4a întâlnește o grupă a culturii Chilia-Militari, lucrată cu roata;

- secvența celor trei grupe de până aici (OR 4a, 4b, 4c) le indică nu numai înrudirea, ci și înrudirea generică cu toate celelalte grupe; tabelele de analogie relativă sunt, de fapt, o înseriere;

- la poziția 215 avem una dintre nu puținele curiozități ale acestui experiment; grupa olteană 6c stă între o grupă Chilia-Militari (lucrată la roată) și grupa poloneză 1a (una dintre grupele relativ semnificative, pentru secolele VI-VII, respectiv 6 piese); de menționat că asemănarea reciprocă a grupei poloneze cu cea munteană este mai slabă, grupa olteană arătând ca un factor comun; cum ajunge o grupă subțire, din Oltenia romană, să genereze (evident, nu nemijlocit!) o grupă relativ mare, în Polonia de sud, 4 sau 5 secole mai târziu e o discuție departe de a fi simplă; vom mai avea însă ocazia;

- la poziția 221 grupa OR 3 este din nou factor comun, pentru două grupe de la Mogoșani;

- la poziția 243 grupa OR 2a este analoagă (relativ de departe) cu o altă grupă de la Iatrus;

- pozițiile 254-255, grupele OR 1a și 2b sunt analoage grupei 16 b a culturii Chilia-Militari;

- pozițiile 282-283, subgrupele OR 8a și 8b sunt analoage grupei Cireșanu 1 (cea mai numeroasă); ambele analogii sunt îndepărtate (în special 8b);

- pozițiile 297-298, subgrupele OR 7a și 7b sunt analoage grupei 2 de la Soporu de Câmpie (ceramică provincială romană); analogiile sunt strânse (arcuirea mai mare a Cs, la Soporu, este o diferență neesențială);

- la poziția 338 grupa OR 6b este analoagă grupei regionale Câmpia Română 5a (grupă numeroasă, bine reprezentată și în orizontul timpuriu al secolului VI, respectiv 11 vase la Gropșani, dar și în orizontul târziu, respectiv 4 exemplare majoritare, pe un lot mic de la Vadu Codrii; se adaugă un exemplar de la Budureasca; de observat predominanța olteană a grupei CR 5a) și unei grupe tardive din Slovacia (sec. VII);

[p.64]

- la poziția 417 găsim, din nou, relații complicate și pe spații largi: grupa OR 1c (exemplar ceramic izolat) este analoagă unei grupe de la Capidava[2], grupei slave 26a (exclusivă la Codân, grupa 3b, deci cu aparteneță slavă discutabilă) și unui grupe din Slovacia; forma generică este cât se poate de romană[3];

- poziția 516, a grupei OR 11, prilejuiește noi conexiuni la distanță: grupa 3b de la Botoșana (ceramică lucrată cu mâna) și grupa slavă 11b (cuprinzând numai grupa Penvoka 7);

- poziția 542 aparține grupei oltene 9, care intră într-o combinație cel puțin surprinzătoare: media ceramicii de sec. VI de la Cățelu Nou (care, știm deja, are analogii în lumea carpică); grupa 9 este compusă însă din două piese[4] foarte înalte, de certă morfologie dacică, chiar dacă de fabricație romană[5]; chestiunea este foarte semnificativă, fiindcă ne arată cum se transferă morfologia tradițională dacică (de găsit, în cantități reduse, până în secolul VI) pe fabricația de tip roman, care este cea care va rezista timpului (fie și cu abateri tehnologice ținând de contextul economic);

- acestea au fost analogiile primului tabel (înseriere după înălțime); urmează al doilea tabel, pe care voi comenta numai situațiile noi:

- analogiilor complexului OR 1a, 1b CM 16b i se adaugă grupa OR 2b (poz. 573);

- analogiilor grupei OR 1c (v. supra) i se adaugă grupa Cireșanu 6 (poz. 665);

- analogiilor grupei OR 11 (v. supra) i se adaugă grupa Locusteni 1a (poz. 670) și grupa Străulești 4 b; iată deci că lista grupelor dependente de morfologia dacică se lungește[6]!

- analogiilor grupei OR 6c (v. supra) i se adaugă grupa Mogoșani 1c (poz. 688);

- analogiilor grupei OR 3 (v. supra) i se adaugă grupa 3a de la Iatrus (poz. 706);

- analogiilor grupei OR 4c (v. supra) i se adaugă grupa micro-regională Dulceanca 2c (ambele specii, poz. 877; v. și 878);

- analogiilor grupei OR 4a (v. supra) i se adaugă grupa ceramicii lucrate la roată în așezarea Bratei 2 (nivelul timpuriu, poziția 822);

Aici se încheie expunerea numeroaselor analogii găsite de ceramica olteană de factură romană. Rezultatul este pot să anticipez fără comparație. Nivelul de integrare în ansamblul studiat este de 85%, adică 17 grupe din 20 au analogii în alte orizonturi culturale și cronologice. Rolul genitor al ceramicii romane timpurii, pentru aproape toate orizonturile culturale studiate, este indiscutabil; excepții fac grupele ceramice din Ucraina, cele de la Praga, ceramica sarmată timpurie (care este însă databilă în sec. I-II) și ceramica de tip gepidic (am în vedere tipurile 1a și 1b de la Noșlac). O listă mai concentrată, pe direcții analogice, ar arăta cam așa:

- Chilia-Militari 3 grupe

- Mogoșani (aspectul local Cerneahov) 2 grupe

- Cireșanu 3 grupe

- factură dacică 2 grupe

- ceramică romană timpurie din intra-carpatic 2 grupe

- ceramică romană târzie 3 grupe

- lumea slavă (inclusiv Penkovka) 4 grupe

- Câmpia Română, sec. VI 4 grupe

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE ceramica post-romană

[1] POPILIAN 1976, oale-borcan de factură romană, nr. catalog 315-369. Ar fi fost poate de preferat ca lotul comparatist să cuprindă cel puțin și lotul oalelor cu o ansă (cat. 370-381) și chiar cel al oalelor cu două anse (cat. 382-409); oalele cu o toartă însă, ca și tipul 1 (Popilian) al oalelor cu două anse, merg după oala-borcan tipurile 1 și 2 (cu mențiunea că oalele cu două anse au întotdeauna picior inelar, cu descrierea BE în Sistemul Compas), iar tipurile 2-6 sunt forme rare chiar în lumea romană și rarissime în barbaricum, și se pot identifica fără probleme.

[2] Întreg lotul de la Capidava este constituit din recipiente lucrate cu mâna (și două piese lucrate la roată lentă, nespecifice culturii romane), databile cert în deceniul 6 al secolului VI); mai pe larg în capitolul 5.

[3] POPILIAN 1976, cat. 354.

[4] POPILIAN 1976, cat. 351, 352.

[5] POPILIAN 1976, p. 181: pastă zgrunțuroasă cenușie/ zgrunțuroasă cu pietricele, cărămizie, din necropola de la Locusteni (iată, adică, și mediul dacic în care s-a produs melajul).

[6] Grupa este compusă din POPILIAN 1976, cat. 336 și 357 (acest exemplar de la Romula; este un exemplar cu morfologie aparte, cu o similitudine discutabilă cu 336).