Ceramica de tradiție romană (post-romană)

SECȚIUNEA II: SISTEMUL DE REFERINȚĂ

CAPITOLUL 4. REFERINȚA DIACRONICĂ

[p.65]

4.2. Ceramica de tradiție romană

Acest capitol se referă la câteva loturi ceramice semnificative pentru orizontul cultural care succede retragerii armatei romane la sud de Dunăre. Cum au ajuns purtătorii culturii Sântana de Mureș - Cerneahov (de aici: Cerneahov) să-și însușească forme și tehnici romane este o istorie pentru care ar fi necesară altă teză de doctorat. Explicații destul de coerente s-au dat de relativ multă vreme[40]. S-a observat că aspectul romanizat al culturii Cerneahov definește mai mult ramura occidentală și în primul rând Muntenia nordică și vestică, iar materialul ceramic cel mai semnificativ statistic ceramica zgrunțuroasă (numită și ciment pentru siturile acestei culturi) se regăsește din plin în așezările getice ale secolului III, fiind de origine romană. Foarte interesantă mi s-a părut observația că această specie ceramică, cu mult nisip în pastă și foarte bine arsă, pătrunde la nordul Mării Negre după cucerirea gotică[41], iar cum tipul ceramic nu poate avea proveniență nordică, nu poate fi decât de origine dunăreană. Cel mai adesea această specie este arsă la cenușiu, după moda gotică fără a putea ocoli detaliul că și ceramica dacică lucrată la roată era tot cenușie, iar în mediul roman timpuriu forma deja majoritatea -, însă există o sub-specie roșie, de regăsit numai în Muntenia, cea care, se presupune, s-a transmis culturii Ipotești-Cândești[42].

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE ceramica cerneahoviană

[40] DIACONU G 1969 a.

[41] DIACONU G 1969 a, p. 17.

[42] DIACONU G 1969 a, p. 18.