Comparația cu grupele morfologice slave

CAPITOLUL 14: Morfologie numerică

[p. 203]

14.3. Comparația între grupele slave timpurii și cele din Câmpia Române

Analizele de până aici au prilejuit deja numeroase observații și considerații asupra subiectului. Dată fiind importanța chestiunii asupra interpretării istorice, am considerat necesară o abordare specială și frontală. Pentru atingerea scopului au fost realizate două experimente cred eu interesante.

Primul experiment (Anexe, p. 259-261, cu comentarii și analize la p. 262-264) constituie o continuare a clasificării în cascadă, folosind mediile de grupă CR (Câmpia română) și CSV (grupele din arealele slave primitive). S-au format grupe noi, numite grupe interculturale. Scopul a fost dublu: pe de o parte de a evidenția grupele înrudite reciproc, din fiecare areal în parte; pe de alta de a pune mai ușor în lumină eventualele paralelisme din cele două areale. Rezultatele sunt consemnate în tabelul de la sfârșitul graficelor (p. 261). Analogiile din interiorul fiecărui areal sunt marcate prin scriere italică, iar analogiile dintre arealele culturale cu literă bold (groasă). Au interesat deci trei serii de rezultate: prima este constituită de analogiile constatate între grupe slave (vezi tabelul grupelor slave analoage). Una dintre aceste apropieri fusese sesizată anterior (CSV_15B CSV_01A), însă celelalte sunt noutăți, putând contribui la o mai fină analiză a lumii slave; de exemplu, este importantă analogia (fie și depărtată) între grupa CSV_21 și grupa CSV_03A, care la rândul ei are legături cu cea mai importantă grupă slavă (cel puțin numeric), CSV_08A (vezi Anexe, p. 298[1]). Prin corelarea asemănărilor evidențiate prin analogii relative, absolute și prin grupele inter-culturale, se obțin mari complexe de grupe (am putea spune familii de grupe), care sunt astfel mai ușor de analizat, prin referențialitatea încrucișată (deci printr-un schimb de informații între grupe). Așa este, de pildă, familia (de sus în jos, la tabelul D.3.) CSV_09B-03A-08A-03B-09A, care poate fi caracterizată, în ansamblul ei, ca un conglomerat vestic, cu bune relații în lumea romană (așa cum vom vedea). Scopul acestui capitol nu este caracterizarea în sine a grupelor slave (deși decurge din analiza tabelei D.3.), așa încât trecem mai departe.

A doua serie de rezultate interesante se referă la analogiile grupelor din Câmpia română (vezi tabelul grupelor analoage). Câteva dintre aceste analogii sunt naturale, consubstanțiale sistemului de clasificare, fiind considerate de analiza anterioară (§ 14.2.) ca aparținând aceleiași tradiții (CR_06A-06B de origine daco-sarmatică; CR_19A-19B de origine carpică), altele au relații de înrudire deja argumentate, chiar dacă nomerotația este diferită (CR_04-05B, ambele de sorginte romană).

[p. 204]

Celelalte analogii sunt mai degrabă surprinzătoare și aduc împreună grupe de coloratură diferită, cel puțin prin prizma argumentelor deja prezentate; astfel, grupa CR_02A a fost considerată de origine romană, iar grupa CR_08 a fost clasificată drept daco-sarmatică. Similar, dacă grupele CR_01B și 05A fac parte din același complex Gropșani, grupa CR_22A, mai înaltă, a fost considerată anterior ca daco-sarmatică (este mai înaltă, dar într-adevăr asemănătoare). Aceste situații contradictorii nu fac decât să semnaleze că granularitatea (deci finețea) grupelor inter-culturale este destul de grosieră (rezultat al clasificării în cascadă), iar analogiile prezentate sunt destul de aproximative.

Cea mai interesantă serie de rezultate este cea referitoare la situațiile în care grupele inter-culturale adună laolaltă grupe din mediu slav și din Câmpia română (Anexe, p. 262-264). Aceste rezultate vor fi comentate împreună cu concluziile celui de al doilea experiment. Acesta constă în reluarea graficelor de la U.1. (p. 259-261), dar nu sub aspectul constituirii unor super-grupe, ci sub aspectului specificităților regionale. Au fost studiate, grafic de grafic, zonele de exclusivitate (unde se manifestă numai unul dintre cele două areale comparate, respectiv CR sau CSV) și de specificitate (unde se manifestă cu preponderență categorică unul dintre areale). Aceste constatări au fost centralizate în tabelul final (de specificuri culturale), care poate fi consultat integral la sfârșitul experimentului (Anexe, p. 267), aducând aici în pagină doar rândurile problemă.

Constatările din fiecare grafic au fost sintetic notate, printr-o pereche de litere, semnul ; separând grafice diferite (nu contează aici care). Litera E înseamnă exclusivitate, litera S însemnă specificitate, A înseamnă caracter CR (specific deci Câmpiei române), iar B înseamnă caracter CSV (deci slav).

Numărul diferit de notații, pentru fiecare înregistrare (de la două la șapte) se datorează hazardului că media unei grupe s-a aflat sau nu într-o zonă care a fost desemnată specifică, într-un grafic sau altul.

Lista problemelor, de mai jos, poate să pară semnificativă, dar la cele peste o sută de grupe este mai degrabă nesemnificativă. Aceasta este prima și cea mai importantă concluzie: în general specificul cultural a urmat încadrarea geografică, deci grupele din Câmpia română au în general caracteristici recognoscibile și diferite de grupele slave, care la rândul lor au o coerență apreciabilă. Toate grupele care par să iasă din peisaj se află în tabelul anexat. Au fost considerate problematice inclusiv situațiile de paritate (primele două rânduri, de pildă). În cele ce urmează vom comenta situația fiecărei grupe în parte.

Apartenența grupei CR_01B la complexul Gropșani este greu de pus la îndoială (în ciuda faptului că piesa este târzie, provenind de la Vadu Codrii), atât datorită înrudirii cu grupa CR_01A, cât și datorită numeroaselor analogii cu grupe de tradiție romană (CR_10A, CR_11, CR_14, dar și Cireșanu 7). Nu-i mai puțin adevărat că forma este rară (o piesă) și nu foarte tipică pentru morfologia romană (un specialist în ceramică romană probabil că nu ar recunoaște-o; decât poate desenată altfel...). Grupa poate reprezenta deja tendințele de uniformizare care se constată încă din secolul VII (de pildă la Garvăn-Silistra).

Grupa CR_07B, în schimb, este într-adevăr problematică: analogiile grupei în Câmpia română (v. tabelul E.3., p. 302) sunt nule, existând o singură analogie relativă slabă, la Rașcov. Analiza anterioară (§ 14.2.) a considerat destul de ezitant și confuz ca fiind de tradiție carpică sau romană (ceea ce este, în ultimă instanță, o contradicție în termeni). În experiment grupa a primit o clasificare A și una B, ceea ce deschide orice perspectivă. Grupa este compusă numai din două piese, una la Budureasca și una la Străulești, iar posibilitatea de a fi influențată de formele slave nu trebuie exclusă[2].

[p. 205]

Grupa CR_12A are analogii exclusiv în lumea slavă (v. tabela E.3.). La § 14.2. am considerat grupa indeterminabilă cultural, pentru că influența slavă directă este greu de admis pentru una dintre cele două componente, o oală lucrată cu mâna din orizontul B de la Gropșani (databilă probabil spre sfârșitul secolului al V-lea; nici exemplarul de la Soldat Ghivan nu datează mai târziu de jumătatea secolului al VI-lea). Analogiile slave s-au confirmat însă în grupele interculturale (v. Anexe, secțiunea IV, U.2.4., p. 264), grupa CR_12A făcând pereche cu CSV_12 (grosul acesteia este compus din grupa 1a din Polonia, inclusiv cu elemente târzii de secol VII). În experimentul de specificitate (v. tabelul) grupa CR_12A a primit trei clasificări de specificitate A, două B, dar este notată și o exclusivitate B (adică slavă); această din urmă situație se datorează faptului că grupa, cu o formă apropiată de definiția castronului, are deci o înălțime superioară mică, ceea ce, în general, este foarte specific lumii slave. Situația creată are o explicație, și ea (e neplăcut dar trebuie spus) se datorează slăbiciunilor bazei de date, deoarece până la această dată baza comparativă în privința formei de castron, pentru lumea romană, este foarte subțire (efortul s-a îndreptat spre formele analoage oalei-borcan, care reprezintă grosul ceramicii de analizat). Este un exemplu despre cum incompletitudinea datelor poate conduce la concluzii greșite. Contextul celor două piese din grupa CR_12A nu permite concluzia unei influențe directe a lumii slave. Este, mult mai probabil, o formă vehiculată pe suprafețe mari, cu caracter trans-cultural, și nu este singura.

Am ajuns din nou la problematica grupă CR_14B, compusă din 4 vase de la Sărata Monteoru, din care unul lucrat la roată rapidă. Experimentul a precizat două specificități B (slave) și una A (locală), păstrând proporțiile complicate ale analogiilor (v. comentariile de la § 14.2.). Repet aici posibilitatea ca grupa să fie, măcar în parte, un produs al culturii slave primitive. O ipoteză pe care nu am discutat-o încă, este dacă ar fi posibil ca exemplarul lucrat la roata rapidă să fie atribuit (din punct de vedere strict morfologic!) tot lumii slave, deci dacă ne putem imagina că meșterul olar a copiat o formă realizată tradițional cu mâna. Ipoteza este ușor nefirească, fiindcă de obicei se întâmplă invers. În general obiectele de bună condiție tehnică, executate de profesioniști, sunt copiate de cele de condiție modeste, produse de meșteșugari casnici, situație care are un caracter de universalitate (în timp și spațiu). Nu cred însă că ar trebui să excludem din start posibilitatea de a se schimba rolurile, în împrejurări speciale, din motive care ne scapă (sau ni le putem doar imagina, fără putința demonstrației). Nu ar trebui să ne grăbim să concluzionăm în nici unul din sensuri, ipoteza trebuind pur și simplu supravegheată, pentru a observa dacă apar și alte cazuri care cad sub incidența ei.

Grupa CR_16B, compusă dintr-un singur vas, de la Dulceanca I, este un alt caz de paritate (2 la 2, v. tabelul). Analiza anterioară (§ 14.2.) a agățat deja un semn de întrebare, neexistând analogii. Cu titlu ipotetic, forma a fost arondată aspectului Târgșor. Această ipoteză se bazează pe observația că formele fără margine absentează în estul Munteniei și în zona București (evident, publicarea completă a necropolei de la Sărata Monteoru ar putea schimba datele problemei), dar se întâlnesc în vestul Munteniei. Până la proba contrară, aspectul Târgșor va fi considerat un aspect local (micro-regional), derivat din cultura secolului al IV-lea.

Grupa CR_21 este adusă în discuție doar ca o curiozitate. Am afirmat deja că nu există analogii directe nici în lumea slavă nici în Câmpia Română și că cele mai apropiate analogii se află în cultura niproviană Kolocin. Paradoxal, aici s-au adunat cele mai multe mențiuni de specificitate, 3 de tip B, una de tip A și nu mai puțin de două exclusivități de Câmpia Română (EA). Situația se datorează, firește, faptului că studiul de specificitate s-a desfășurat prin comparație cu lumea slavă, nu cu culturile baltice. Prezența acestui obiect la Budureasca reprezintă oricum o ciudățenie, și atâta vreme cât nu se poate demonstra un traseu al obiectelor Kolocin, nu se poate atesta ferm prezența unor elemente baltice la Dunărea de Jos. Cu titlu ipotetic, însă, vom păstra atribuirea Kolocin pentru această grupă.

Grupa CR_22B este un nou caz de paritate a specificităților (2 la 2); este o altă grupă a aspectului Târgșor, problematica fiind deja discutată.

Grupa CR_25 (un exemplar la Sărata Monteoru) a făcut deja obiectul dubiilor, oscilând între tradiția carpică și cea slavă. Experimentul de specificitate (două rezultate SB) înclină balanța în favoarea celei de a doua ipoteze, aceasta fiind prima grupă care, fără a avea analogii evidente în lumea slavă, pare totuși să se datoreze culturii slave primitive.

Grupa CR_26 prezintă un tablou al specificităților net în favoarea lumii slave. Grupa face pereche cu o grupă slavă (CSV_17) și în grupele inter-culturale (Anexe, secțiunea IV, U.2., p. 262), respectiv cu grupa 12a de la Rașcov, deci, în fapt, este o analogie cu un vas izolat. Dată fiind poziția geografică a grupei analoage și caracterul izolat în lumea slavă, sunt înclinat să revin la concluziile subcapitolului anterior: forma se datorează unei tradiții daco-sarmatice (cu accentuarea celui din urmă factor).

Grupa CR_27 prezintă, de asemenea, specificități net slave. Este vorba despre o formă de castron (v. § 14.2.), produs inclusiv cu roata. Se aplică observațiile de la grupa CR_12A (supra). Grupa face pereche la grupele interculturale cu CSV_04A, cu reprezentanți la Rașcov, dar și în Ucraina, inclusiv în situl timpuriu de la Korceak VII. Între Rașcov și Dulceanca nu există însă nici un intermediar. Este posibil ca între Dulceanca și produsele ucrainiene să existe un intermediar istoric, eventual în cultura Cerneahov (dar nu un castron!). Nu se poate admite, la această oră, o filiație directă între cele două grupe, din cele două areale.

Situațiile de paritate a specificităților în lumea slavă se reduc la un caz; un caz foarte important, fiindcă este vorba tocmai de grupa CSV_08A, amintită frecvent în text, fiind cea mai numeroasă în toată lumea slavă, cu o mare frecvență în special în teritoriile vestice, cu descreștere spre est (absentează în Ucraina centrală și nordică). Această grupă, foarte răspândită, este, cred eu, cazul cel mai flagrant de romanizare a lumii slave, nu prin influență sau contact direct, ci prin preluarea unor modele culturale răspândite pe largi teritorii; istoria formei este exact elementul care asigură larga răspândire, chiar în lumea slavă. Geografia de contact pare să fie nu numai prin rațiuni istorice, dar și prin frecvență (43%) Dunărea mijlocie, respectiv Slovacia de astăzi, însă forma poate fi preluată prin mijlocirea lumii germanice, ceea ce mărește considerabil aria de contaminare. În grupele inter-culturale grupa CSV_08A face pereche cu o altă grupă numeroasă, CR_14A (v. U.2.), de indiscutabilă origine romană, chiar dacă absentează (deocamdată!) din Oltenia. Comparând direct cifrele celor două grupe regionale (CR_14A și CSV_8A), constatăm unele diferențe, care nu sunt deloc întâmplătoare atunci când se realizează pe un număr atât de mare de subiecți (mențiune: aceste medii nu au suferit datorită sarabandei clasificărilor, media finală nefiind realizată din mediile de sit, ci din datele particulare ale fiecărui vas în parte). Grupa CR are calota superioară cu 6 puncte mai bombată (-6,4 față de -0,4), margine mai înaltă (SM = 29, față de 22,4), gât proporțional mai mic (36 față de 47), o buză substanțial mai arcuită (UC = 112 față de 100) toate diferențe generice între ceramica munteană și cea slavă, enunțate de multă vreme[3]. Se poate adăuga o diferență de volum (2,9 față de 3,4 l.), care este și ea tipică[4]. În concluzie, în ciuda analogiilor și a originilor îndepărtate comune, cele două grupe exprimă mediile culturale și sociale din care provin.

Grupa CSV_10D este un unicat, în lumea slavă, prezentând numai specificități de tip A, fiind deci mult mai apropiată de ceramica de la Dunărea de Jos decât de ansamblul ceramicii slave. Grupa este compusă, de altfel, dintr-un singur vas, din necropola de la Bratislava-Dubravcek, material ceramic a cărui apartenență la lumea slavă am negat-o cu mai multă vreme în urmă[5]. Grupa face pereche cu CR_01A, grupă numeroasă, a cărui caracter roman a fost deja discutat (complexul Gropșani).

Ultima grupă problematică este CSV_13, care prezintă 3 specificități A și o singură specificitate B. Grupa este compusă dintr-un singur vas, din arealul Penkovka, descoperit la Hucea (în Basarabia). Amestecul etno-cultural reprezentat de confederația anților face ca nici o analogie să nu fie surprinzătoare. Forma este complet străină tradițiilor slave, ceea ce nu înseamnă automat că aparține formelor de tradiție romană. Este de menționat că grupa nu apare deloc între analogiile directe ale ceramicii Ipotești-Cândești (v. tabelul E.3., p. 302).

Concluziile sunt clare și destul de simple. Cele două serii ceramice nu au multe în comun, cu excepția unor forme de mare întindere, cum este CSV_8A, datorată moștenirii romane, la un nivel pe care l-am putea numi pan-european. Dintre grupele morfologice din Câmpia Română, una singură (reprezentată de un singur vas) este, cu relativă certitudine, un produs de origine culturală slavă (CR_25), o altă grupă, ceva mai numeroasă (CR_14B) ar putea reprezenta un aport slav. Mai există câteva grupe asupra cărora se pot formula dubii (grupele aspectului Târgșor), dar pe ansamblu, peste 90% din ceramica din Câmpia română nu

[p. 207]

are nici o legătură cu tradițiile slave, nici măcar ipotetic. Din punct de vedere a ceramistului slavii practic nu există în Câmpia Dunării de Jos. Ceea ce nu este presupune cu necesitate concluzia că slavii nici nu au fost acolo. Voi încerca să neutralizez contradicția în concluziile acestei teze.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE capitolul 15 (studii de capacitate)

[1] În tabela respectivă (D.3.) săgețile din stânga și din interior reprezintă conexiuni stabilite pe baza analogiilor relative sau absolute, iar săgețile de pe exteriorul drept al tabelei reprezintă analogiile realizate cu ocazia acestui ultim experiment (grupele din tabelul mic de deasupra) [mențiunile sunt valabile numai pentru varianta-hârtie, reprezentarea săgeților în HTML demonstrându-se dificilă].

[2] Continui să am foarte puțină încredere în identificările izolate de piese; nu prea are sens ca într-o așezare zece piese să fie de un fel, iar una izolată de alt fel (la nivel cultural). Discuția de la § 14.2. este de cu totul altă factură. Nu se discută acolo de existența în așezare a doi romani, trei daco-sarmați și cinci carpi, ci la alocări culturale pentru procese istorice petrecute cu secole în urmă, respectiv pentru metisări și aculturații consumate, care au lăsat însă urme. Prezența unei populații noi într-un teritoriu ar trebui demonstrată prin complexe coerente (dacă nu prin nivele de așezare relativ omogene, diferite de restul).

[3] TEODOR E. 1996, passim.

[4] TEODOR E. 1998, p. 36 și fig. 20.

[5] TEODOR E. 1996, în special fig. 34A (și comentariile de la p. 28).