Vadu Codrii

9. EXTENSIA OLTEANĂ

9.1. Siturile cheie

[continuare Vadu Codrii]

[p. 147]

Sfârșitul anilor 80 și primii ani ai deceniului următor aveau să aducă lămuriri decisive despre aspectul final al culturii Ipotești-Cândești. Trei colective de arheologi dezveleau, aproximativ în același timp, pe situri diferite (Piatra Olt, Șuvița Hotarului, Vadu Anei), complexe cu predominarea cvasi-exclusivă a ceramicii lucrate cu mâna. Etapa finală a orizontului cultural arăta cu totul altfel decât își imagina Victor Teodorescu, trei decenii mai devreme. Săpăturile de la Piatra Olt aveau să fie primele publicate[25], beneficiind și de materialul ceramic cel mai semnificativ, motiv pentru care acest aspect cultural va numit după numele punctului unde a fost relevat: Vadu Codrii.

Descoperirile au fost publicate cu numele Piatra-Sat, de la numele satului aflat la 2 km. est de orașul Piatra Olt [v. harta 2], înglobat astăzi, administrativ, ca localitate suburbană. La marginea nordică a satului se află castrul de la Enoșești (localitatea imediat spre nord). Punctele arheologice în discuție (Nucet și Vadu Codrii) se află la circa 2 km. sud de marginea satului Piatra și, din nefericire, pe teritoriul comunei Brâncoveni (aflată alți 2 km. spre sud); din nefericire pentru claritatea termenilor pe care îi folosim, fiindcă, de dragul continuității, vom numi situl așa cum a intrat în literatură: Piatra-Sat Vadu Codrii.

Cele două puncte, Nucet și Vadu Codrii, sunt alăturate, pe marginea terasei înalte din dreapta luncii Oltului, despărțite de o viroagă seacă. La Nucet Marin Nica a găsit o jumătate de bordei cu ceramică analoagă celei de la Gropșani, însă prea puțină pentru a face obiectul unei discuții[26]. Punctul de interes este însă Vadu Codrii, unde Marin Nica a descoperit trei bordeie[27], cu adâncimi de 0,6-0,8 m., cu dimensiuni în jur de 4 x 3,5 m., dotate cu cuptoare făcute din cărămizi romane de la Acidava-Enoșești (inclusiv cu ștampile ale Cohortei I Flavia) și pietre; cel puțin într-un caz (B.3) și vatra era amenajată tot din cărămizi. S-au restaurat 6 forme întregi, din pastă cu nisip, toate lucrate cu mâna, din care 5 au o inconfundabilă formă de oală romană, iar a șasea o formă înaltă, fără margine, amintește aspectul Târgșor, și alte fragmente, din care foarte puține (nu am aflat câte) realizate cu roata. Tipsiile absentează (din acest nivel!).

În 1997 și 1998, prin bunăvoința colegului de la Craiova, am reluat săpăturile în acest punct (în care se mai găsesc nu mai puțin de 3 nivele neolitice și o necropolă medievală), descoperind numai două alte bordeie care interesează această lucrare, însă foarte importante pentru clarificarea situației[28]. B.5, aflat într-o poziție mai excentrică, deși este mai mic (circa 3 x 2,4), cu un cuptor mai mic (vatra rectangulară are la interior numai 0,45 m. lungime și 0,27 m. lățime), confirmă și aspectele constructive și pe cele de inventar[29]. Vatra este făcută din cărămizi, ca și interiorul pereților cuptorului, ridicați din cel puțin trei rânduri de cărămizi așezate culcat, longitudinal, amenajare placată la exterior cu pietre legate cu lut; evident, pereții cuptorului sunt verticali (nu s-ar putea

[p. 148]

altfel), dar nu s-au găsit urme ale unei tăvi portative, cum ne-am fi așteptat. S-au recuperat fragmente de la circa 15 recipiente diferite (în, pe și lângă cuptor), toate lucrate cu mâna (un fragment lucrat cu roata pare mai degrabă rătăcit; vom vedea că avea de unde), în special jumătăți inferioare, din pastă cu nisip grosier (implicit pietriș), modelate defectuos; aceste vase nu par sparte la distrugerea locuinței (nu s-au găsit părțile superioare!), ci par reutilizate, pe cuptor, cu alte funcții decât cele inițiale. Inventarul util al locuinței a fost evacuat integral.

Descoperirea importantă însă a fost B.4, care ilustrează alt orizont cultural. Complexul se află în unghiul format de B.1 și B.3 (cele publicate). Colțul de nord-est al B.4 (inclusiv un colț al cuptorului) este suprapus de colțul de sud-vest al B.1 (mai exact faza veche de amenajare); acesta din urmă nu este însă așa de adânc, iar săpătura veche s-a oprit pe podeaua B.1, așa încât situația a putut fi reconstituită fără impedimente. B.4 a funcționat, după dezafectare, ca groapă menajeră, din umplutura superioară fiind recuperată o mare cantitate de material ceramic (inclusiv un fragment de tipsie, specie absentă din orizontul târziu), cu preponderența ceramici lucrate cu mâna (cam două treimi), însă cu multă ceramică lucrată la roată, de bună și foarte bună factură[30]. Umplutura B.4 reprezintă un orizont anterior locuințelor B.1-3, 5, dar similar cu inventarul propriu al locuinței B.4, degajat din ruina cuptorului, orizont pentru care nu s-au descoperit complexe (dar care, cu evidență, există). Cuptorul de mari dimensiuni, cu vatră în formă de potcoavă, cu deschiderea și profunzimea de 0,9 m. era construit tot din piatră și fragmente de cărămizi, cu pereți masivi (lați de 0,3-0,4 m.), iar vatra era făcută din cărămizi întregi (45 x 30 x 5,5 cm) sau fragmentare. Din dărâmăturile cuptorului s-au recuperat piese ceramice foarte interesante, unele întregibile[31], din care cel puțin trei vase de mari dimensiuni, lucrate la roata rapidă, de foarte bună factură, arse la roșu, cu decor incizat compus din registre alternate liniar-val, iar o alta, tot de mari dimensiuni, cu o fabricație fină, cu puțin nisip (dar mai mult decât în specia fină a sec. III-IV), arsă oxidant, brun-castaniu, cu buză trapezoidală, cu două anse scurte și late, corp globular ușor alungit (ca oalele lustruite din epocă Dridu), decorat prin... ștampilare (de o manieră ușor dezordonată, numai pe partea superioară). Asocierea intimă a acestor piese cu ceramica lucrată de mână, de cea mai joasă factură (în special modelarea este foarte urâtă), este șocantă, iar dacă contextul stratigrafic nu ar fi atât de clar ar fi greu de crezut că respectivele artefacte ar putea sta în aceeași casă. Demontarea vetrei a provocat surpriza găsirii unei alte vetre, din lut, cu altă orientare (denotând altă organizare a interiorului, deci o etapă distinctă) corespunzând unei podele puternic lutuite, compactizate prin zeci de țăruși subțiri înfipți în pământ (solul este nisipos, deci permeabil); pe acest cel mai vechi nivel s-au găsit fragmente ceramice mici, puține, dar de factură similară cu nivelul cuptorului mare cu vatră de cărămizi.

Secvența stratigrafică a numai două complexe (B.1 și B.4) ne dă certitudinea existenței a cinci faze de locuire, respectiv de la cele mai noi spre cele mai vechi: 1) reconstrucția bordeiului 1, cu extinderea spre NE; 2) prima fază a B.1, care a suprapus parțial B.4; 3) umplutura superioară a B.4, a cărui inventar este incompatibil cu B.1-B.3; 4) B.4 faza funcționării cuptorului mare, cu vatră de cărămizi; 5) B.4, faza de funcționare a cuptorului cu vatră de lut, cu altă orientare, deci cu altă amenajare a interiorului[32]. Din acestea însă, nu putem distinge decât două momente de evoluție culturală distincte, respectiv inventarele B.1 și B.4 (inclusiv umplutura superioară).

Vasul cu anse și ștampile nu este unicat, cum s-ar putea crede (e doar unicul care ar fi putut fi întregit); la Gropșani Gura Gurgotei, în locuința 4 (din seria A), au fost descoperite mai multe fragmente aparținătoare unui vas lucrat la roată din pastă zgrunțuroasă, de culoare maronie, (...) decorate prin ștampilare, unicul motiv fiind rozeta, motiv cunoscut și în așezările urbane din Dacia[33]. Având în vedere că așezarea de la Gropșani este suprapusă unei locuiri daco-romane, că fragmente din această mai veche locuire au fost găsite (cum se întâmplă) și în alte locuințe prefeudale, având în vedere existența analogiilor pe ceramica romană

[p. 149]

timpurie și absența analogiilor în orizontul Ipotești-Cândești, concluzia că vasul ar aparține orizontului roman timpuriu era normală. Situația de la Vadu Codrii nu prezintă însă nici un fel de dubii, nici stratigrafice, nici conjuncturale (nu există la Vadu Codrii nimic de secolele II-V), fragmentele de la Gura Gurgotei pot fi puse înapoi, în inventarul locuinței 4. Diferențe între cele două obiecte apar numai la descrierea pastei ceramice (nu exclud diferențele de apreciere a ceea ce înseamnă fin și zgrunțuros). Culoarea, forma (dimensiunile sunt diferite), modul de aplicare a ștampilelor (în șiruri diagonale, ușor dezordonate) sunt însă identice. Ștampilarea ceramicii romane timpurii presupunea însă organizarea în registre orizontale (rar verticale), cu mai multe tipuri de ștampile[34], dar există un fragment[35], publicat ca fragment de perete de strachină (pastă zgrunțuroasă gri), dar care privit invers are același profil și același tip de ștampilă și organizare a decorului ca fragmentele de la Gropșani. Vom vedea însă că există și alte analogii, chiar dacă mai depărtate.

Nici arhitectura cuptoarelor de la Vadu Codrii nu reprezintă un unicat; din contră, aici exemplele sunt relativ multe. Asemenea amenajări sunt cunoscute la Romula și Fărcașul de Sus[36], Sucidava[37], Enoșești[38], Insula Banului[39], Pontes[40]. Exemple vom mai găsi, la timpul oportun. Este de remarcat însă că marea majoritate a acestor descoperiri provin dintr-un mediu roman propriu-zis, inclusiv din fortificații, și că parcurg tot intervalul dintre secolele II și VI.

Constatăm că între seria B de la Gropșani și nivelul timpuriu de la Vadu Codrii (B.4) există analogia de ansamblu a raportului între tehnici, dincolo de analogiile între piese sau grupe morfologice (v. analiza Gropșanilor, din Anexe), fiindcă doar o singură piesă de la Vadu Codrii nu are analogii la Gropșani (cea tip Târgșor©). În ambele cazuri ceramica lucrată cu mâna este preponderentă, însoțind însă piese lucrate la roată, de bună factură. Numai că ceramica lucrată cu mâna de la Vadu Codrii nu mai este cea de la Gropșani, cel puțin prin dimensiuni. Nu s-au făcut încă măsurători pe lotul timpuriu de la Vadu Codrii, însă ceramica modelată cu mâna este perfect analoagă celei din nivelul târziu (databil la limita sec. VII); aceasta din urmă are volume medii totale care trec de puțin de 1 litru, iar cele din orizontul anterior nu par foarte departe; or ceramica lucrată cu mâna de la Gropșani se apropie de 4 litri! În mod cert, între cele două serii de situații există un interval de timp apreciabil, în ciuda analogiilor de situație. Obținem astfel o schemă cronologică fundamentală în patru timpi: a) Gropșani serie A; b) Gropșani serie B; c) Vadu Codrii B.4; d) Vadu Codrii final. Această schemă începe, principial, la jumătatea sec. V și se încheie la debutul secolului al VII-lea. Cum se dispun real cele patru momente, de-a lungul unui secol și jumătate este greu de spus. Volumetria modestă a oalelor lucrate cu mâna de la Vadu Codrii recomandă împingerea acestui moment după jumătatea sec. VI. Simetric, seria B de la Gropșani este retrasă mult spre începuturile sec. VI. Morala acestei scăderi dramatice a standardelor din Oltenia este că provincia nu a fost scutită de distrugerile provocate de operațiunile militare, fiind cert teatru de război. Aprofundarea cercetărilor de la Sucidava-Celei ar putea sugera mai multe, în această perspectivă.

Această încheiere postulează indirect existența slavilor pe teritoriu, cel puțin în a doua jumătate a secolului al VI-lea. Evident, pe această bază nu se pot face nici un fel de aprecieri privitor la momentul primelor incursiuni, numărul războinicilor, caracterul tranzitar sau prelungit al șederii, etc. Iată deci că putem cădea de acord cu izvoarele scrise fără să ne străduim să vedem relicte ale culturii slave primitive acolo unde nu există.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE situri problematice

[25] NICA & 1994.

[26] NICA & 1994, p. 61, fig. 2/7, 8 (aceasta formă scundă, lucrată la roată, cu margine puțin dezvoltată, sugerând clar o datare timpurie; v. vol. III, pl. LXXIII/147). A fost identificat un al doilea bordei (nedezvelit, ibidem), loc pe care un sondaj din 1997 nu a putut identifica nimic altceva decât fragmente ceramice care ar putea aparține secolului al IV-lea. La Piatra-Sat am putea avea deci locuire cvasi-continuă din secolul IV în sec. VII (dar în puncte diferite).

[27] NICA & 1994, p. 61-62, fig. 1. Bordeiul 1 are o formă imposibilă (6,35 x 3,35), cu două cuptoare cvasi-centrale (spre colțul de nord), fiind cu certitudine rezultatul unei refaceri, cu lărgire longitudinală, spre NE.

[28] Raportul acestei campanii nu este finalizat (acordând prioritate scrierii acestei lucrări), dar în Cronica săpăturilor (a Ministerului Culturii) există ample rezumate din ambele campanii.

[29] O parte a inventarului arheologic din campaniile 1997-1998 este reprodus, fotografic, la planșele LX [versiunea GIF (mai mică dar mai puțin fidelă); versiunea JPG (mai mare dar mai fidelă coloristic)]-LXI [versiunea GIF; versiunea JPG]-LXII [versiunea GIF; versiunea JPG].

[30] Din această umplutură, surpată, au putut proveni puținele cioburi lucrate la roată, recoltate din B.1. Acest orizont final pare lipsit de ceramică bună.

[31] Pierderea unui sac de ceramică, din acest complex, recoltat în prima campanie, de către angajații Muzeului din Slatina, compromite actualmente restaurarea integrală a unor forme unice (până acum). Ceramica recuperată din complex în a doua campanie permite însă o reconstituire grafică a pieselor.

[32] Nu a existat posibilitatea săpării integrale a părții de SV a B.4, pentru a încerca departajarea planului celor două faze, aproape sigur distinct. Partea substanțială din nord-estul bordeiului, care a fost cercetată (circa 4 x 3 m.) nu a oferit asemenea indicii; foarte probabil reamenajarea s-a făcut prin lărgire. Situația stratigrafică a fost complicată de nu mai puțin de 4 morminte medievale care au străpuns complexul, inclusiv până la podea.

[33] POPILIAN & 1998, p. 13; v. ilustrația la fig. 11/3; în volumul III al acestei lucrări, la pl. LX/28-29.

[34] POPILIAN 1976, planșele 31-32.

[35] POPILIAN 1976, planșa 32/cat. 311, de la Romula.

[36] Cercetări nepublicate Gh. Popilian, respectiv Marin Nica (NICA & 1994, p. 66).

[37] TUDOR & 1980, *CCA 1993, 1994, nivel anterior basilicii (deci sec. IV sau V).

[38] *CCA 1995, așezare extra-muros, sec. II.

[39] DIACONU P. & 1967 (cuptoare asociate cu ceramică modelată cu mâna), BENEA 1996, cap. 2.5., DAVIDESCU 1989, p. 94-97, în fortificația bizantină (sec. VI).

[40] BENEA 1996, cap. 2.5., Dacia Ripensis, maxim prima jumătate a sec. V.

© Cine va consulta tabelul seriei morfologice a Câmpiei Române va constata că sunt două piese de la Vadu Codrii care nu se regăsesc la Gropșani (în partea inferioară a tabelului); una dintre ele are totuși analogii apropiate.