ceramică Cireșanu

SECȚIUNEA II: SISTEMUL DE REFERINȚĂ

CAPITOLUL 4. REFERINȚA DIACRONICĂ

4.2. Ceramica de tradiție romană

[p.67]

4.2.2. Aspectul cultural Cireșanu

Necropola de la Mogoșani își încetează funcționarea, ca multe altele din acest orizont[47], odată cu invazia hunică (376). Ne mai desparte aproximativ un secol de începuturile nebuloase ale culturii Ipotești-Cândești. Secolul V a fost și este unul dintre cele mai nesatisfăcător cunoscute în arheologia munteană, ceea ce face ca opțiunile să fi fost sărace. Evident, vom face referire la aspectul cultural Cireșanu, singurul definit până în prezent pentru epoca hunică în Câmpia Română[48]. Așezarea de la Cireșanu la extremitatea răsăriteană a județului Prahova are două nivele, bine atestate pe toată întinderea[49], ceea ce înseamnă o locuire intensă și de durată, împărțind în trei segmente temporale intervalul care suprapune, probabil[50], dominația hunică (376-453); trei, fiindcă cele două niveluri ale așezării nu ar fi putut fi distinse dacă nu am presupune un nivel de abandon (despre care autorii nu spun nimic), oricât de mic, dar și o posibilă schimbare de climă (se face tranziția de la bordeiele fără sursă de încălzire la cele cu vatră sau cuptor[51]) care ar fi favorizat diferențierea solului.

Ceramica de la Cireșanu prezintă o netă dominație a ceramicii lucrate la roată (75%) și are o considerabilă varietate morfo-funcțională și de fabricație ca și o elaborată clasificare a lui Victor Teodorescu[52] însă puține forme întregi pe care să poate fi făcută o analiză comparativă (inventarul se reduce la două oale-borcan, două amfore ceea ce este surprinzător și interesant -, două ulcioare, cinci castroane de mărimi diferite, două strachini și un vas miniatural). Pentru o tehnologie comparatistă, bazată pe studiu statistic, acest lot ceramic ar fi fost inanalizabil. Am fost deci obligat ca, în ciuda oricăror riscuri și posibile obiecții, să includ în lotul analizat materialul ceramic din necropola de la Boldești-Grădiștea, aflată la numai 10 km. sud de Cireșanu[53], și, după toate probabilitățile, cu o cronologie similară[54]. Că este greu de crezut că ar fi una și aceeași comunitate îmi este destul de clar, în primul rând pentru că nu cunoaștem așezări germanice în arealul vestic Cerneahov, iar necropola de la Grădiștea are un caracter predominant germanic[55]. Materialul ceramic al celor două situri pare însă asociativ, adică produs al aceluiași mediu meșteșugăresc. Avem cam aceleași amfore, ulcioare amforoidale, castroane și, evident, oale fără ansă. În fine, chiar la Cireșanu pare posibilă identificarea unor influențe germanice, chiar și pe materialul ceramic: o serie de motive oblice, lustruite sau incizate, pe ceramică fină dar și pe ceramica lucrată cu mâna[56], par să se datoreze unor influențe Pșevorsk[57]. Prezența modestelor morminte de incinerație (M. 4, 5, 8, 9, 11,17) în necropola cu predominarea înhumației de la Grădiștea cu certitudine contemporane (M. 9 și M. 11 au gropi cu treaptă, precum unele morminte de înhumație) oferă un argument suficient pentru relativa integrare a celor două comunități. Cum lotul ceramic adaugă 11 oale întregi, a rezultat un corpus analizabil, de la care s-au putut apoi clasa inclusiv exemplarele conservate de jumătate (Anexe, p. 136-138).

Analiza analogiilor relative (Anexe, p. 269 și următoarele) produce rezultate mai modeste decât lotul anterior, de la Mogoșani, ceea ce ar putea să contrarieze. Dar să vedem analogiile:

- grupa Cir 7 (poz. 99) este perfect analoagă grupei 2 de la Gropșani (numeroasă, aproape exclusiv lucrată la roată);

[p.68]

- grupa Cir 9 (poz. 104) este analoagă unei grupe micro-regionale Dulceanca și a grupei 1b de la Dulceanca II (și aici cu o majoritate a ceramicii lucrate la roată; despre aceasta din urmă știm deja că, în prima serie analogică, are conexiune cu o grupă din Oltenia);

- grupa Cir 1 (poz. 284) este analoagă cu subgrupele 8a și 8b din Oltenia romană;

- grupa Cir 2 (poz. 335) este analoagă grupei 1 de la Vadu Codrii (aceasta lucrată cu mâna, aparținând orizontului final al culturii Ipotești-Cândești);

- trecând la a doua serie analogică, după unghiurile specifice, grupa Cir 6 (poz. 666) este analoagă grupei oltene 1c;

- regăsim grupa Cir 7 (poz. 974) în una dintre cele mai complicate încrengături analogice; să remarcăm că nu toate elementele încadrate sunt direct analoage grupei studiate, ci numai aceeași gr. 2 Gropșani, grupa regională CR 1b, grupa 8 de la Budureasca, grupa regională CR 11 (cuprinzând și ceramică lucrată la roată, cu grupe de la Soldat Ghivan, Gropșani, Dulceanca II și IV), grupa micro-regională Dulceanca 2b și grupa 2 de la Vadu Codrii toate acestea fiind analogii relativ apropiate; analogii mai depărtate, dar viabile, conform regulilor enunțate (§ 1.3.5.), sunt grupa micro-regională Dulceanca 4 (mixtă), cât și Slovacia 1b (tot mixtă);

- și grupa Cir 9 reapare (poz. 1045), dar în alt context, cu grupa regională CR 15, cu grupa 6b de la Soldat Ghivan (ambele lucrate cu mâna), dar și grupa 1b de la Sucidava-Celei (ceramică romană târzie), toate originate probabil în grupa olteană 4b;

În concluzie, 5 grupe din 10 analizabile (vase întregi) au analogii în loturile studiate, adică un rezultat inferior față de 65% în cazul lotului Mogoșani. Având în vedere apropierea mai mare în timp de majoritatea loturilor analizate, faptul este surprinzător și solicită reflecție. Cred că nu se poate formula decât o singură explicație: aspectul cultural Cireșanu nu înseamnă în Câmpia Română numai un aspect cronologic distinct față de necropolele Cerneahov, dar și un aspect regional distinct; altfel nu s-ar putea explica lipsa analogiilor cu cultura Chilia-Militari și cu necropola de la Mogoșani. Dacă zona subcarpatică ar fi mai bine cunoscută și mai ales mai complet publicată atunci, aproape sigur, analogiile ar fi mai multe, iar rata de integrare cu loturile studiate ar fi mai mare. Interesante sunt și alte absențe de pe tabloul analogiilor relative: Iatrus ca eșantion sud-dunărean dar și orice apariție, chiar și întâmplătoare, a unor situri din Transilvania, Moldova, arealul Penkovka, est sau nord slav. Concluzia ar fi că zona subcarpatică este relativ izolată de marile mișcări de populație, între ancestorii ei și cei ai altor areale neexistând legături verificabile (este neîndoielnic că ele totuși există). Prin contrast, însă, trimiterile la ceramica secolului VI par foarte generoase, adresând în special tipuri lucrate la roată, dar și am văzut produse de la granița secolelor VI-VII, modelate manual, cum sunt cele de la Vadu Codri; remarcabil este că două din cele patru grupe de la Vadu Codrii au intrat în această selecție, deși vorbim despre orizontul final al culturii Ipotești, teoretic subsumată, în această etapă, influențelor lumii slave.

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE orizontul post-roman din Transilvania

[47] MITREA B & 1966, p. 145.

[48] TEODORESCU & 1993.

[49] TEODORESCU & 1993, p. 389-390.

[50] TEODORESCU & 1993, p. 413.

[51] TEODORESCU & 1993, p. 390.

[52] TEODORESCU & 1993, p. 397-399.

[53] TEODORESCU & 1993 b, harta de la fig. 1.

[54] TEODORESCU & 1993 b, p. 422, include necropola orizontului Bratei-Cireșanu-Costișa, care se delimitează în epocă hunică.

[55] Înmormântările de înhumație, cu inventar bogat, cu fibule perechi și catarame (v. de ex. MARINESCU & 1989, pentru necropola de la Fântânele), sunt tipic germanice, ca și gropile de mormânt cu treaptă, care nu au legătură nemijlocită cu mormintele romane în cutie de lespezi (cum afirmă autorii, TEODORESCU & 1993 b, p. 422), ci cu orizontul de înmormântări germanice a secolului V.

[56] TEODORESCU & 1993 b, fig. 11/11, 13/26, 14/25 (lucrat cu mâna), 18/20.

[57] MITREA B. & 1966, p. 148; a se vedea însă și POPILIAN 1976, cat. 359, cu un registru de împunsături în șiruri oblice pe jumătatea inferioară a vasului.