Situri răsăritene din Muntenia; Sărata Monteoru

8. SITURI MARGINALE DIN MUNTENIA

[p. 130]

8.2. Situri la extremitatea răsăriteană [continuare expunere pe situri]

[p. 132]

Cel mai important sit al arealelor marginale ale culturii Ipotești-Cândești este, neîndoielnic, marea necropolă de incinerație de la Sărata Monteoru[44]. Descoperită din întâmplare, în timpul cercetării unor obiective de epoca bronzului, întâi pe Col, apoi în toată Poiana Scorușului, a devenit unul dintre obiectivele prioritare ale arheologiei românești. Cercetat, în cea mai mare parte, în primele două decenii post-belice[45], a rămas din nefericire nepublicat până la această dată. Au fost descoperite peste 1500 de morminte, adică de departe cea mai mare necropolă a epocii migrațiilor, din toată Europa centrală și de est. Dintre acestea însă, sunt sub 300 de morminte cu incinerație în urnă (celelalte cu incinerație în groapă simplă[46]), respectiv cu aspectul ritual cel mai tipic al populațiilor slave; chiar și la acest număr, Sărata Monteoru este cea mai mare necropolă slavă.

Lotul ceramic este compus deci exclusiv din ceramica provenită din morminte de incinerație în urnă, deci principial slave. Din cele circa 30 de oale întregite nu sunt publicate decât jumătate[47]. Lotul ceramic folosit aici este de numai 11 piese[48], relativ puține dar suficiente[49]. Cele 11 piese se distribuie în 8 grupe distincte (Anexe, p. 231), semn al unei evidente diversități culturale. Patru piese, inclusiv o piesă lucrată la roată (!) alcătuiesc grupa 1, iar restul de 7 piese au morfologie distinctă, formând 7 grupe diferite. Întâmplarea de la grupa 1 este foarte interesantă, fiindcă se repetă situația din toate așezările importante din Câmpia Română, unde grupa dominantă este comandată de cel puțin un vas cu tehnică evoluată. Să vedem analogiile materialului ceramic de la Sărata Monteoru:

[p. 133]

- grupa 1: la pozițiile 148-153[50] avem un prim complex analogic, cu grupa regională munteană CR_14 B (Sărata Monteoru solo), grupele Penkovka 5 b, Slovacia 4 a, Praga 3 b, CSV 9 A (Rașcov, Penkovka); la pozițiile 612-621 avem un nod și mai complicat: grupele Slovacia 6 c, Polonia 1 și 3, Penkovka 2 și 5 b, Codân 6 a, și... Mogoșani 5 a (această ultimă analogie oferă explicația: forma este moștenită pe filiera Cerneahov, absentând numai în arealul nord-ucrainian); analogiile absolute ale mediei de grupă sunt numeroase, de asemeni, fiindcă ne aflăm pe cea mai răspândită formă a epocii: Polonia 1 (3 exemplare), Slovacia 1, Cehia 9 b (toate, până aici, grupa CSV_8 A, numită mai devreme oala slavă de Vest), Rașcov 7 (CSV_1 A). Analogiile vasului lucrat la roată[51] sunt asemănătoare, firește, dar aduc detalii suplimentare interesante: 4 exemplare din Slovacia, 3 din Cehia, două exemplare din Polonia, dar și un exemplar Hansca[52], un exemplar de la Gropșani (grupa 3, aparținând CR_5 A, înrudită, deci), și un exemplar din grupa 1 Garvăn-Popina. O veritabilă Internațională. Apariția unui vas lucrat la roată, cu un decor tipic roman (aș spune chiar... timpuriu), asigură geneza locală a formei, chiar dacă ea există și în teritoriile slave. Celelalte exemplare de grupa 1 pot avea, evident, oricare origine. Concentrarea în jurul piesei lucrate la roată este însă un comportament tipic pentru Câmpia Română;

- grupa 2: pozițiile 358-361, grupa 1 Băleni (mixtă, împreună cu care exemplarul de la Sărata alcătuiește grupa regională CR_06 A) și Dulceanca 3 a; la pozițiile 803-808, avem analogii cu o grupă târzie din Slovacia (singura cât de cât apropiată), grupa regională CR_24 B (compusă din grupa 3 de la Cățelu Nou și grupa 5 de la Soldat Ghivan), grupa sarmatică 1b și grupa 2b de la Capidava; analogiile automate sunt la fel de darnice: grupa sarmatică 1 a, Băleni 1, Botoșana 11 (ceramică lucrată la roată), Ciurel 1 (mixtă), Dulceanca 1b (mixtă) și 3a (ceramică lucrată cu mâna);

- grupa 3: la pozițiile 364-366, mic grupaj analogic cu Soldat Ghivan 4a (mixtă) și grupa regională CR_07 A (la care, pe lângă Soldat Ghivan, se adaugă grupa 3 de la Străulești); la pozițiile 1017-1019 grupa CR_07 A revine, împreună cu grupa 2 de la Budureasca; fără analogii absolute;

- grupa 4: la pozițiile 859-860 analogia cu grupa 7 de la Gropșani; fără analogii absolute;

- grupa 5: la pozițiile 810-814, analogii slabe cu grupe târzii din Slovacia (însemnând că post-datează Monteoru) și grupa Străulești 4 a (grupa dominantă, mixtă, a aspectului Străulești); fără analogii absolute;

- grupa 6: la pozițiile 311-313 analogie cu grupa 1 a de la Codân (dominantă, dar neclasificată în seria morfologică slavă, din motive arătate la capitolul respectiv) și grupa Vadu Codrii 1 a (dominantă și acolo); la pozițiile 912-915 se adaugă grupa Rașcov 4 b (fără reprezentanți în secolul VI, neclasificată în seria slavă);

- grupa 7: la pozițiile 247-248 grupa CR_10 B (din care SM 7 face parte, împreună cu grupa 3 a de la Străulești (ceramică lucrată la roată!); analogie absolută cu aceeași grupă CR_10 B, dar și cu grupa slavă CSV_11 A (cu reprezentanți numai în orizontul Penkovka, respectiv grupele 1 a, 1 b, 5a);

- grupa 8: la pozițiile 525-526 analogie cu grupa 2a din Polonia; idem pozițiile 608-609; analogiile automate optează, de o manieră inconfundabilă, pentru ambele grupe dominante de la Străulești, 1 a și 4 a, nelăsând nici un dubiu asupra originii acestei grupe.

Rezumatul este stupefiant (inclusiv pentru autorul acestei demers), ca și concluziile subsecvente: 5 grupe din 8 (adică 2, 3, 4, 5, 6) au certă origine locală, fără nici o legătură în lumea slavă. Numai trei grupe din 8 (însumând însă 5 piese din 11) au posibile filiații în lumea slavă; analizând însă fiecare posibilitate în parte, vedem că nu rămâne mare lucru (vezi, de exemplu, grupa 8). Nu există nici un caz în care analogiile slave să fie indiscutabile și fără alternativă în Câmpia Română (pentru a înțelege situația, a se compara cu analiza grupului Garvăn-Popina). Singura concluzie posibilă, în fața unui asemenea peisaj analitic, este că cvasi-totalitatea ceramicii din mormintele de incinerație în urnă (deci de tradiție slavă, prin ritual!) este un produs cultural autohton. Care este interpretarea istorică? Personal nu văd decât una...

[p. 134]

Să ne aducem aminte situația de la Botoșana: ceramica lucrată la roată este de certă factură post-romană, inclusiv prin morfologie, dar ceramica modelată cu mâna este cel puțin într-o semnificativă parte a ei de factură morfologică slavă. Am interpretat atunci că ne aflăm în fața unei comunități slave (produsele cele mai modeste trădează cel mai bine sorgintea culturală), care însă folosea serviciile unor meșteri de sorginte sau cel puțin școală romană. Cu alte cuvinte toată comunitatea era slavă, meșterii fiind, principial, niște străini care prestau servicii (fiind sclavi, prizonieri, sau pur și simplu meșteri itineranți). În necropola de la Sărata Monteoru, pe segmentul ritual studiat (morminte de incinerație în urnă) regăsim meșterii olari romanici (dar în proporție mai mică), dar nu mai regăsim pe producătorii ceramicii slave tradiționale. Ce s-a întâmplat? Acești producători casnici de ceramică s-au și... romanizat? Greu de admis, fiindcă siturile în discuție sunt contemporane. Atunci suntem în altă situație. La Sărata Monteoru avem o trupă de războinici, aflați într-o zonă de conflict, porniți la drum inițial doar într-o acțiune de jaf, dar rămași departe de vetrele lor mai multă vreme, fapt demonstrat de mărimea necropolei (dar și de durata ei prezumtivă). Nu ne putem imagina că războinicii erau abstinenți sexual și nici că ar mai fi produs ceramică, fiindcă avea cine! Substanțiala comunitate locală pe care o ghicim în jurul nucleului dominant este de peste cinci ori mai numeroasă (v. raportul numeric între riturile funerare), din care cel puțin o parte sunt bărbați în poziție socială inferioară, dar restul sunt femei de origine locală, după cum o mărturisește ceramica lucrată cu mâna.

O a treia situație o avem la Garvăn-Popina, pe care am putea-o descrie ca mixtă între cele două de mai sus. Avem câteva insistente adrese de Hotomel, în nordul Ucrainei, ceea ce sugerează un al doilea val, migrat târziu (analogiile sunt contemporane!), cu familii cu tot. Grupul Garvăn-Popina are însă o structură complexă, fiindcă majoritatea referințelor analitice adresează elementele locale, sud-dunărene (grupa 1 Capidava), dar și așezări din Câmpia Munteană. Legăturile cu Sărata Monteoru nu sunt directe, dar există cert prin adresarea aceluiași mediu de referință. Grupul de la Garvăn-Popina este deci mixt, compus atât din elemente ale primului val slav (Sărata-Monteoru), cât și din elemente al celui de al doilea val (Hotomel), dar și cu elemente locale, inclusiv sud-dunărene. Existența unei substanțiale ponderi de populație daco-romană[53], de sorginte sud- și nord-dunăreană, explică depărtarea rapidă a ceramicii sud-slave de modelele slave primitive, pentru simplul motiv că producătorii acestor obiecte nu sunt de origine slavă[54].

DETALII Vadu Anei

- necropole înhumație

- Cândești

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE situri nordice din Muntenia

[44] Necropola a fost considerată a aparține culturii Ipotești-Cândești chiar de Ion Nestor (1965), motiv pentru care este integrată acestei analize. Chestiunea va face însă obiectul analizei, capitolele finale pronunțându-se asupra unei soluții.

[45] Rapoarte: NESTOR & 1953, 1955, 1959, 1960, 1961; studii: 1957, cu revenirea din 1961, cu un punct de vedere mai nuanțat.

[46] Există și subtipuri intermediare (NESTOR 1957, p. 290), dar nu este esențial aici. Fiecare din subtipuri derivă din cele principale și sunt, mai mult sau mai puțin, de contaminare. Nestor făcea o observație, și anume cele patru tipuri par să surprindă o evoluție istorică de la înmormântare în groapă la înmormântarea în urnă; nu am înțeles dacă este un construct strict teoretic sau există o argumentare stratigrafică (ceea ce ar fi interesant).

[47] FIEDLER 1992, p. 77, unde există o listă completă.

[48] NESTOR & 1955, fig. 11/1 (ceramică lucrată la roată); NESTOR & 1959, fig. 2/1, 3, 4; NESTOR & 1959 a, fig. 1/1, 6, 9, 10, 12; NESTOR & 1961, fig. 1/1, 2. Mi-a scăpat, pentru acest studiu, ilustrația de la ZAHARIA 1971, 1973. Există și câteva oale republicate în TEODOR D. 1994, fig. 6/1, 4, 5, 6, 7/4, 7. Am avut rețineri de a folosi toată ilustrația publicată, deoarece, imaginile nefiind corelate inventarului unui anume complex (de cele mai multe ori această informație lipsește), riscam să măsor de două-trei ori aceeași piesă (reproducerile pentru aceeași piesă nefiind identice acest lucru nu ar fost neapărat evident), ceea ce ar fi condus la concluzii statistice false (frecvență mare a unui tip, situație inexistentă pe teren). Oricum, acest studiu nu ar putea clarifica situația ceramicii din necropolă înaintea publicării integrale și sistematice.

[49] Readuc aminte că începând de la piesa a opta caracterele generale ale unui sit sunt stabilite, fapt demonstrat statistic (v. TEODOR E. 1996, passim).

[50] Vezi tabela analogiilor relative, Anexe, secțiunea V, p. 269-291 [link-urile se găsesc în pagină].

[51] Grupa este ilustrată compact, la pl. XXXIX/113-115 și pl. XL/116 (aceasta lucrată la roată).

[52] TEODOR D. 1994, fig. 4/4, exemplar neclasificat dar, prin implicații, din grupa slavă 8 A.

[53] Spre finalul capitolului al 18-lea se discută situația etnică din nord-estul Bulgariei, confruntând analize antropologice și de ritual funerar.

[54] Am reținut însă opinia că de la Sărata Monteoru nu sunt publicate materiale absolut tipice (TEODORESCU 1964, p. 496, nota 13). Ce va fi însemnând aceasta nu știu, dar există posibilitatea ca aceste concluzii să fie parțial modificate în cazul publicării integrale a necropolei. În fine, adaug că acestei analize i-au scăpat două forme publicate (FERCHE 1984, fig. 7/6, 7), care nu aduc noutăți sub raport morfologic, ci prin particularitatea că au butoni pe umăr. Situația cu un singur buton (fig. 7/6) nu este așa de ciudată (în același studiu, la aceeași figură, exemplare similare de la Soldat Ghivan și Băneasa, respectiv 7/3, 8; considerate toate slave de autoarea studiului, deși situația este neobișnuită și pentru ceramica slavă); mai curios este exemplarul de la fig. 6/7, cu câte o pereche de butoni plați, masivi, pe fiecare parte (la un vas mic!), pentru care nu cunosc analogii și care ar putea proveni dintr-un orizont cultural mai îndepărtat.