ceramica sud-poloneză

CAPITOLUL 5. REFERINȚA SINCRONICĂ

5.3. Ceramica slavă primitivă

[p. 89]

5.3.3. Ceramica sud-poloneză

Pentru materialul ceramic din Polonia am folosit o altă monografie importantă a anilor 90[93], care a dat bazei de date 114 fragmente și 62 de piese clasificabile, din care 40 întregi. Am selecționat din lucrarea cercetătorului polonez numai situri din sudul și sud-estul Poloniei, susceptibile de a constitui o influență directă asupra teritoriilor carpato-dunărene; aceste situri sunt, oricum, printre cele mai bine reprezentate pe ansamblul monografiei. Din arealul sudic locația cea mai semnificativă este Crakovia-Nowa Huta (trei situri; vezi harta 1, în volumul de ilustrație) cu 89 de piese sau fragmente, cu alte câteva piese de la Igolomia (3) și Siemonia (2), toate într-un perimetru restrâns, pe valea superioară a Vistulei, la poalele Subcarpaților Nordici sau în Podișul Polonez. Aceste situri se află la doar circa 250 km. NE de principalele situri slovace, și la doar circa 100 km. V de arealul polonez de SE. Siturile acestui din urmă areal sunt, de la nord spre sud, Lublin-Czartek (9 piese; podișul Lublin, pe dreapta Vistulei mijlocii, aval de confluența cu San), Zlota III (20 de piese, pe stânga Vistulei, puțin în amonte de confluența cu San), Bachórz XVI (46 piese) și Mackówka II (7 piese, ambele pe cursul mijlociu-superior al San, afluentul Vistulei). Aceste ultime puncte se află la numai câțiva kilometri de izvoarele Nistrului și la circa 200 km. vest de cele mai mari situri din Bucovina nordică, Codân și Rașcov.

[p. 90]

Rostul unei asemenea decupări a vechilor teritorii poloneze este și acela de a evita zonele cu situri de factură germanică (implicit influențele germanice, care ar fi complicat mult lucrurile), care au ca extremă sudică fluviul Oder, la limita cursului superior cu cel mijlociu (în dreptul orașului Wroklav) și cursul mijlociu-superior al râului Warta, la intrarea de nord în Podișul Polonez[94].

Materialul este organizat cronologic după chiar autorul monografiei în trei paliere: o fază I, care începe, probabil, la finele secolului al V-lea și se încheie la migrația avară (în jur de 560); o fază intermediară, notată chiar de autor cu semnul confuziei, I-II? (1 sau 2), care se încheie la limita secolului VII; o fază II, databilă până în al treilea sfert al secolului al VII-lea (deci până la al doilea val avar, respectiv 679). Este remarcabilă asemănarea fazelor evolutive cu cea din monografia dedicată Slovaciei, cu atât mai mult cu cât cele două lucrări au fost publicate aproape în același timp (1993 și 1994). Evoluțiile tehnice și morfologice din Polonia sunt oarecum asemănătoare cu cele deja descrise pentru Slovacia, dar cu o semnificativă retardare. Pentru faza I în baza de date există doar două înregistrări cu ceramică lucrată la roată (din 79), iar acelea sunt regretabile erori (respectiv nu sunt ceramică slavă). Un caz este un profil de buză sofisticat, care nu are ce căuta în peisajul slav, nici acum și nici mai târziu, provenit dintr-o groapă, desigur dintr-un orizont stratigrafic anterior[95]; al doilea provine dintr-o locuință, cu puțin material, dar integral dubios, cu vădite influențe germanice[96] (nu am scăpat de tot nici așa!). Interfaza I-II? (49 de piese) nu prezintă piese lucrate la roată (spre deosebire de Slovacia), iar faza II (47 de piese) prezintă numai două astfel de cazuri: unul este un mic fragment superior cu buza spartă (despre care nu este nimic de comentat) și o jumătate superioară clasificabilă, absolut normală (nedecorată)[97] pentru a doua parte a sec. VII. Putem afirma, fără teama de a greși, că ceramica lucrată la roată nu debutează în Polonia înaintea jumătății secolului VII, dar poate e mai corect să spunem finalul acestui secol.

Având în vedere caracterul primitiv al tuturor celor trei faze evolutive, am folosit tot materialul clasificabil[98] pentru realizarea grupelor regionale slave. O parte dintre caracteristicile lotului ceramic polonez au transpărut deja. Rata de singularitate a formelor din Polonia este aproape nulă, și nu numai fiindcă rata reciprocă de aderență a zonelor de S și SE este foarte mare. Teritoriile analizate se află în plin centrul lumii slave vechi, cel puțin o parte a acestora făcând parte din nucleul cel mai vechi de existență a triburilor slave (respectiv aria de SE). Ratele de incidență cu alte areale slave sunt de asemeni foarte mari. Astfel, Polonia de S are forme care sunt analoage în proporție de 56,3% cu cele din Slovacia de V (indicând originea probabilă a triburilor din Slovacia, dintr-un areal altminteri proxim), ca și cu cele de la Rașcov (și aici atenție!), în proporție de 50% cu cele din Cehia[99], în proporția respectabilă de 43,8% cu arealul Penkovka, dar numai câte 15,6% cu Ucraina și Codân. Așa stând lucrurile, este greu de admis că lumea slavă s-a născut dintr-un singur nucleu, cel puțin la nivelul secolului al V-lea, iar că separația a cel puțin două nuclee trebuie să fi avut loc cu ceva mai multă vreme în urmă.

Cifrele de incidență pentru Polonia de SE sunt foarte asemănătoare, dar micile evoluții marcate sunt mai degrabă paradoxale: cifrele scad ușor pentru Ucraina (ceea ce, vom vedea mai jos, nu e chiar așa), Penkovka, Rașcov, dar cresc - tot foarte puțin pentru Cehia.

În Seria morfologică a lumii slave (Anexe, p. 295) Polonia apare prima dată la grupa CSV 8 A (oala vest-slavă), reprezentând chiar grupa 1 poloneză, cea mai numeroasă, reprezentând 37,5% în Sud și 26,7% în SE, din tot materialul ceramic.

[p. 91]

Următoarele apariții sunt în CSV 21 (tot vest-slavă) și în CSV 3 B, cu caracter pan-slav (absentă totuși în Slovacia), ca și CSV 10 A (prezentă în Slovacia dar absentă în Cehia, ambele susceptibile de a fi grupe noi, fără trecut istoric). Urmează grupa ucrainiană CSV 15 B. În fine, pachetul polonez (de la CSV 9 C la CSV 23) este compus din două grupe minore, izolate (aceleași două de la capetele seriei), două grupe cu caracter geografic mai restrâns, incluzând Bucovina (CSV 16, a cărui origine pare să fie la Codân, unde reprezintă 38,9% din inventar; CSV 14 C, cu dominația categorică a sitului de la Rașcov, cu influență slabă și numai în Polonia de SE) și o grupă locală, poloneză, cu un reprezentant în aria Penkovka (CSV 12). Rezumând, avem două grupe vest-slave (cele mai numeroase), una pan-slavă, una est-slavă, trei locale (cu Bucovina) și două izolate.

Dacă, din analiza seriei morfologice slave, imaginea celor două zone poloneze apare ca unitară, lucrurile se pot nuanța, indicând exact specificul fiecăreia. La Anexe, p. 166, unde avem o analiză a distribuției grupelor poloneze pe zone, constatăm că, în timp ce grupa 1 (cu toate variantele sale) este mai bine reprezentată în Sud, grupa 2 (cu variante) este mai bine reprezentată în SE, iar grupa 3 (cu variante) este aproape absentă în Sud. La aceeași pagină a Anexelor, pe graficul 17 se produce o separație categorică a domeniilor de definiție culturală. Separația o produce înălțimea superioară (Is/I), adică locul de pe înălțime unde se poziționează diametrul median. Definiția din intervalul Is/I [0,4; 0,5] este specificul Penkovka (valorile mai mari sunt accidentale); definiția Is/I [0,32; 0,4] este un specific polonez (elementele izolate din Ucraina reprezintă contaminări), iar definiția Is/I [0,23; 0,31] este un specific ucrainian. Cu alte cuvinte, de aici încolo nu mai putem confunda eventualele influențe pe care le-am întâlni pe teritoriul Moldovei și Munteniei, măcar nu între ele, criteriul fiind foarte simplu și având nevoie numai de o riglă, nu de un calculator. Mai notăm că, în timp ce grupele poloneze 1 și 2 fac front comun și formează specificul teritorial, grupa 3 este complet distinctă, făcând corp comun cu grosul materialului de la Korceak (ce a făcut obiectul comparației). Concluzia ar putea să pară foarte simplă, și anume că grupa 3 reprezintă o influență est-slavă; să observăm însă că jumătate din elementele grupei poloneze 3 au cifre chiar mai mici decât grosul materialului ucrainian, apropiindu-se de specificul ceramicii vechi-germane din Boemia[100] (răspândită pe arii mult mai mari în Europa central-nordică). Ambele influențe se confundă pe acel grafic, dar aceasta este deja o problemă a ceramiștilor polonezi... Noi să spunem aici că definiția Is/I [0,23; 0,25] este problematică și poate însemna fie un factor ucrainian, fie unul polonez de influență germană. Asemenea piese sunt oricum foarte rare la E și S de Carpați[101].

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE ceramica tip Korceak

[93] PARCZEWSKI 1993.

[94] PARCZEWSKI 1993, hărțile de la fig. 1 (situri slave vechi) și 23 (situri germanice de la finalul sec. V).

[95] PARCZEWSKI 1993, pl. XVI/10. Cum anume ajung materiale vechi să suprapună materiale noi, într-o groapă, este una dintre poveștile care fac deliciul învățăceilor în ale arheologiei, deci nu am să explic aici.

[96] PARCZEWSKI 1993, pl. V/12-14; primul este fragmentul lucrat la roată, cu o muchie mare la îmbinarea umărului, chestie normală pentru sec. IV (probabil și V), al doilea este un fragment superior cu diametrul median foarte înalt (am stabilit deja supra: germanic de sorginte nordică), iar al treilea un fragmențel cu buza la 90o, (aplatizată după modelul vaselor de provizii ale sec. IV), și el specific orizonturilor timpurii.

[97] PARCZEWSKI 1993, pl. XVI/4, respectiv pl. XIII/2.

[98] Vezi Anexe, secțiunea IV, J.4.-J.5. (respectiv p. 158-166), cu ample comentarii referitoare la morfologia și clasele de capacitate ale recipientelor din Polonia, inclusiv analize regionale, care în textul principal vor fi amintite doar foarte rezumativ.

[99] Este interesant de subliniat că relațiile formelor din Cehia și Slovacia sunt mai apropiate, fiecare în parte, cu formele din Polonia, decât reciproc, observație care poate conduce la ipotetică (dar foarte probabilă) reconstituire a traseelor migrației.

[100] BORKOVSKY 1940, fig. 15/1-3.

[101] La această oră cunosc unul singur, la Străulești (CONSTANTINIU 1965 b, fig. 89). Demnă de remarcat est și un vas de acest tip de la Garvăn-Stareța (grupa 7 Garvăn, v. KOLEVA 1992, fig. 1/5; desen reprodus în această lucrare, pl. LXVII/93).