Tehnici de modelare

CAPITOLUL 3: Prelucrări alfa-numerice

(continuare)

p. 52

3.9. Tehnici de modelare a ceramicii

Pentru perioada de interes a studiului efectuat, în limite largi secolele V-VII, principalele noțiuni asupra tehnicilor de modelare sunt:

Ceramica lucrată cu mâna, care continuă tradițiile arhaice. Aproape dispărută, în unele areale, în secolul V, această tehnică devine preponderentă în cursul secolului al VI-lea, cel puțin pentru arealul extra-carpatic. La începutul secolului al VII-lea această tehnică devine aproape exclusivă nu numai pentru teritoriu est-carpatic - fapt clarificat de multă vreme[22] - dar și în Muntenia de azi, după cum arată săpături mai recente; pentru Oltenia datele actuale sunt insuficiente, dar situația pare aceeași. La mijlocul secolului al VII-lea ceramica lucrată cu mâna cedează din nou în favoarea roții olarului[23], dispărând complet în zorii secolului următor[24]. O discuție asupra speciei tehnice exacte (modelarea din fâșii suprapuse/ prin modelarea cu degetele a unui singur calup de pastă/ prin presarea în tipare sau calapoade) este timpurie, lipsind datele din publicații. Autorii se mulțumesc în general să precizeze genericul tehnic (ceramică lucrată cu mâna), fără a fi interesați de alte detalii. Accesul în depozite, pe de altă parte, este un spin prea bine cunoscut pentru a mai fi descris. Așa cum par lucrurile astăzi, se poate trage însă o concluzie provizorie: folosirea tiparelor este exclusă, fiindcă ar fi rezultat obiecte standardizate, ceea ce nu se întâmplă; materialul văzut de mine nu prezintă urme ale adăugării fâșiilor. Mai mult decât atât, grosimea proporțional foarte mare a bazei vaselor - contrar prejudecăților, mai mare decât în arealele slave tradiționale sugerează o procedură care pleacă de la un singur calup, din care se trage progresiv, dinspre mijloc spre margini, prin presare cu degetele și ridicare.

În privința practicii meșteșugărești a roții olarului, aproape toți autorii consideră, explicit sau implicit, că s-au folosit două tipuri de roți, una lentă (cu mișcare intermitentă, de tip pendul) și una rapidă (cu mișcare continuă, uniformă), pentru tot intervalul Imperiului târziu. Consensul unește lumea romană și barbaricum. Există și voci care neagă existența ambelor tehnici pentru perioada amintită. Într-o expunere la Facultatea de Istorie a Universității București, în primăvara anului 1997, Petre Diaconu și-a afirmat convingerea că nu există decât un singur tip de unealtă, roata rapidă, diferențele rezultând din gradul de pricepere a meșterului. Problema mi-am pus-o și eu, și înainte, dar mai ales după audierea opiniei d-lui Diaconu. Chestiunea se pune în termenii următori: dacă așa stau lucrurile, atunci între cele două (aparente?) categorii ar trebui să fie numai diferențe de calitate, respectiv cu șănțuiri de turație sau fără, cu calități diferite ale pastei, arderii, acurateții decorului; nu ar trebui să apară însă alte diferențe, de genul formă, tematică decorativă, fiindcă cele două specii aparțin aceluiași mediu cultural, iar cei nepricepuți se străduiesc doar să imite pe cei pricepuți. Anticipând rezultatele analizei, pot să afirm că între cele două categorii există astfel de diferențe, fiind vorba, în concluzie, de producători diferiți, tehnici diferite și, probabil, funcționalități diferite.

Există și o specie tehnică intermediară, respectiv ceramica lucrată cu mâna și îndreptată la roată. Conceptul în sine este aproape incomprehensibil, dar este evocat sau recunoscut de numeroși autori, inclusiv străini. Cel mai adesea referirile sunt la un retuș superior al buzei vasului. Personal sunt înclinat, din respect pentru inteligența umană, să consider că este imposibil ca posesorul unei roți de olar să se pedepsească atât de rău și să muncească lutul exclusiv cu degetele. Situațiile pot fi două: fie vasul a fost lucrat manual, dar buzei i s-a oferit o atenție suplimentară, fiind și cea mai ușor de corectat și finisat; fie s-a utilizat de la început roata olarului, oricât de neîndemânatic se poate imagina, unele deformări datorându-se nu atât folosirii necorespunzătoare a roții, cât manipulării neglijente a vasului crud, după modelare. Oricum, dilema este una fără mare însemnătate, întâi fiindcă ambele situații reflectă același palier tehnologic, apoi pentru că, oricum, numărul acestor vase este foarte redus (cca. 1%).

Pentru economie de spațiu și pentru ușurința lecturii, în baza de date, dar și în unele tabele publicate sau în segmente de text unde noțiunile sunt frecvent uzitate, se vor întâlni următoarele prescurtări:

clm = ceramică lucrată cu mâna

CLR = ceramică lucrată la roată (când lipsește altă precizare)

CLRR = ceramică lucrată la roată rapidă

CLRL = ceramică lucrată la roată lentă

clmî = ceramică lucrată cu mâna și îndreptată pe roată

ÎNAPOI LA SUMAR VOLUMUL I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE - § 3.10 (arderea vaselor)

[22] TEODOR D 1969, 1996, MITREA 1980.

[23] TEODORESCU 1971, passim.

[24] FERCHE 1992, orizontul cultural datat la sfârșitul sec. VII; ZAHARIA 1969.