Dulceanca

SECȚIUNEA III: PRINCIPALELE SITURI IPOTEȘTI-CÂNDEȘTI

CAPITOLUL 6: MUNTENIA DE SUD-VEST

[p. 104]

6.2. Așezările de la Dulceanca

Cele trei situri studiate se înșiră de-a lungul cursului inferior al pârâului Burdea[24], afluent stânga al râului Vedea, în câmpia Burdei, între Vedea și Teleorman. Arealul se află la cca. 5 km. E de Roșiori, 25 km. NV de Alexandria, 40 km. E de Olt și 45 km. N de Dunăre (toate distanțele în linie dreaptă)[25]. Cercetarea siturilor a început în 1963, în contextul încercării de a clarifica situația înmormântărilor hunice, și s-a încheiat în 1992 prin publicarea monografiei siturilor Dulceanca III (acesta numai cu nivel de sfârșit de veac VII, cercetat în regim de salvare) și Dulceanca IV.

Așezările sunt dispuse de-a lungul marginii teraselor joase, cum a fost probabil cazul la Dulceanca I, sau grupate, cum au fost cele de la Dulceanca II și IV. Pentru acestea din urmă, la o privire mai atentă, se poate observa o dispunere în semi-cerc, pe două rânduri, în jurul unui spațiu presupus gol (la Dulceanca II în acest spațiu există două cuptoare în aer liber[26]). Aceste organizări spațiale sunt obișnuite în epocă[27]. Din nefericire nu avem certitudinea că vreunul dintre aceste situri ar fi fost explorat integral, nu contează aici din ce motive, ceea ce face ca aceste discuții să nu fie, deocamdată, decât speculații.

Toate așezările de secol VI suprapun rămășițe mai mult sau mai puțin consistente ale lumii dacice, în special din secolul al III-lea d. Ch.[28], și sunt urmate, aproximativ pe aceeași vatră, de așezări ceva mai târzii, de la sfârșitul sec. VII sau din secolului următor. Densitatea complexelor fiind mică, există puține situații de suprapuneri.

În ce privește locuințele, acestea sunt, în termenii autoarei, locuințe de suprafață (uneori denumite și colibe) sau bordeie. Acest din urmă termen este grevat în arheologie de numeroase neînțelegeri și imprecizii; S. Dolinescu-Ferche îl angajează cu înțelesul curent de semi-bordei, respectiv locuință parțial îngropată în pământ. În practica arheologică acest termen definește locuințe săpate minim 0,5 m. de la solul antic. Unele bordeie de la Dulceanca sunt însă foarte puțin adânci, înscriindu-se noțiunii - nici ea foarte clară - de locuințe ușor adâncite.

La Dulceanca I sunt înregistrate cu sigla L - 12 locuințe de suprafață, din care numai 4 au cuptoare și sunt cert locuințe

[p. 105]

(L. 1, 3, 9, 10). Alte 3 complexe ar putea fi locuințe (L. 7, 11, 12 - distrusă), judecând după inventar. Restul complexelor sunt magazii, după cum opinează și autoarea. În același sit s-au descoperit și 3 bordeie, din care B. 1 și 2 nu sunt amenajate mai jos de 0,4 m.[29], iar despre B. 3 ni se spune că a fost "săpat la mică adâncime față de solul antic"[30]. Mai este de semnalat un complex foarte important, numit complexul 8, care este un cuptor de olar de tip arhaic, din care s-au recuperat un vas lucrat pe roata rapidă, de volum relativ mare, cu o formă apropiată definiției de castron, și 11 vase lucrate cu mâna, din care unul imită un ulcior amforoidal (fără gât și buză), celelalte fiind oale-borcan, din care 7 întregi sau întregibile[31].

La Dulceanca II s-au descoperit 18 bordeie, cu forme destul de neregulate (în special cel notat B.19), sau cu forme mai mult elipsoidale decât rectangulare (B. 3, 9, 10), cu cuptoare de lut în colț cruțat (ca toate celelalte bordeie). Există și două cuptoare în aer liber, probabil acoperite. Printre celelalte complexe, sunt de remarcat două gropi, notate 16 a și 16 b (numerotația complexelor este continuă, indiferent de natura lor, deci nu există atât de multe gropi), de formă ovală (cca. 1 x 0,6 m.), cu profil mai de grabă alveolat (adâncime cca. 0,3 m.), umplute cu pietriș amestecat cu cioburi, lemn ars și chirpic (toate puține), amestecul fiind astupat cu un strat subțire de pământ; utilitatea complexelor nu a putut fi precizată, dar cert nu au fost gropi menajere, pentru care și profilul și conținutul sunt neobișnuite[32]. Există și o groapă menajeră tipică, adâncă de 1,7 m., cu conținut adecvat, dar este unica[33].

La Dulceanca IV s-au descoperit 9 locuințe, din care doar 3 sunt mai adânci de 0,45 m. de la solul actual (cu maximum de 0,6 m)[34]. Dintre descoperiri mai sunt de amintit cinci gropi menajere (notate ca complexele, respectiv 2, 15, A, B, C), din care ultima cuprinde resturile aruncate ale unui cuptor, acțiune care este parte a unei refaceri[35]. Conținutul celorlalte este obișnuit pentru gropi menajere (chirpic, fragmente de ceramică și resturi alimentare). Adâncimea acestor gropi este modestă, una singură coborând la -0,88 m. Cinci gropi înseamnă mult pentru o așezare de câmpie, în acest moment istoric. Acest indicator, alături de mărturiile refacerilor însemnând că, de această dată, habitatul a fost folosit o perioadă mai îndelungată (greu de estimat cât, dar probabil în intervalul 3-7 ani), situl de la Dulceanca IV trebuind a fi pus în legătură cu o perioadă de stabilitate militară la nordul Dunării. Nu putem să încheiem fără a menționa cele două complexe considerate morminte de incinerație, în pragul locuinței B. 5.

Toate cotele de mai sus sunt de la solul actual, nivelul de călcare vechi fiind distrus de lucrările agricole, cu excepția sitului Dulceanca I. Cu alte cuvinte, nu se poate garanta că la Dulceanca II și IV nu au existat locuințe - sau alte amenajări - de suprafață. Nivelul antic la Dulceanca I nu este distrus, dar nu prezintă un strat de cultură pentru secolul VI, ci numai pentru secolul III. Aceasta este o altă caracteristică a siturilor de câmpie din epoca lui Justinian, fiind, în același timp, încă o dovadă că habitatele respective au fost folosite perioade foarte scurte, pe intervale de timp de ordinul de mărime a câtorva sezoane, probabil sub trei ani. Locuiri atât de scurte nu se pot justifica numai prin practicile agriculturii extensive[36], ci printr-o situație militară fluidă, aceste grupuri sociale simțindu-se în pericol și considerând că este mai prudent să-și schimbe locația. Este greu de crezut că "mutarea" s-ar fi făcut atât de aproape pe cât ar sugera distanțele dintre siturile studiate aici. Pe de altă parte, deplasarea habitatului nu se făcea la

[p. 106]

distanțe mari, probabil nu mai mult de o zi de mers. Așa cum analiza o va demonstra - mai ales când va exista factorul de comparație a siturilor bucureștene - omogenitatea culturală a siturilor de la Dulceanca asigură într-o oarecare măsură că avem de a face cu aceeași comunitate. După mutări repetate într-un perimetru relativ restrâns, în interiorul geografiei cunoscute de o populație agricolă, prin natura ei puțin mobilă, unele locații ajung să se învecineze, cum este cazul siturilor studiate de la Dulceanca. Tot așa cum analiza o va demonstra, între cele trei situri pe care le cunoaștem există verigi lipsă, neexistând o continuitate de material ceramic.

Este interesant de observat, totuși, că populația respectivă nu își pierde obiceiurile și tipul de habitat al unei populații sedentare, deși mutările frecvente de loc s-au desfășurat pe o perioadă lungă de timp, mai multe decenii la rând (sau mai mult). Este clar că așezările temporare de tip sălaș (corturi, amenajări din crengi) nu ar fi lăsat urme constatabile arheologic. Este ceea ce se întâmplă cu populațiile în migrație efectivă și cauza pentru care așezările slave sunt de negăsit în Câmpia nord-dunăreană[37]. Este ceea ce se întâmplă, posibil, chiar cu autohtonii la pragul dintre veacurile VI-VII, pentru care există mult prea puține situri[38]. Că locuitorii de la Dulceanca sunt sedentari - o mărturisește cel puțin un mic detaliu tehnic specios și particular zonei: tava de lut fixă care suplinește bolta cuptorului[39], utilizată și de locuitorii secolului al III-lea.

Am să profit de preexistența unei lucrări publicate despre siturile de la Dulceanca[40] pentru a scurta la maxim argumentația. În esență, acolo se propune următoarea secvență cronologică: Dulceanca IV (cu o propunere de datare în anii 20 ai veacului VI), Dulceanca II (în anii 30), Dulceanca Ia (la circa 560) și Dulceanca Ib în jur de 570. Plecând de la constatarea existenței a două tipuri de locuințe și constatând diferențe statistice (dimensiuni, decor) între inventarele celor două serii de complexe, s-a postulat existența a două orizonturi de locuire, respectiv locuințele de suprafață primul orizont (I a) și bordeiele (I b)[41]. Această secvență este rezultatul studiului comparativ pe multiple paliere (raport între tehnici decorative, profile de buză, morfologie numerică, mărimi de vas și clase de capacitate, caracteristici generale ale siturilor, piese semnal, precum tipsiile) și stabilirea unei serii coerente, care să alăture termenii cei mai apropiați. Desemnarea sitului de la Dulceanca IV (evident, nivelul de secol VI, nu acela de VII-VIII) drept cap de serie are numeroase motivații, ținând de existența gropilor de provizii, de numeroasele tipsii[42], de regimul decorativ, mai simplu, mai elegant și mai apropiat de modele sud-dunărene.

[p. 107]

Comparațiile dintre cele trei așezări de la Dulceanca (sau patru, dacă se acceptă cele două nivele din așezarea I) relevă diferite diferențe între ele. Le voi enunța mai jos, foarte pe scurt. A se ține cont însă că, pe ansamblul culturii Ipotești-Cândești, aceste situri au mai multe note comune decât discordante, că ele semnifică, împreună, un aspect cultural vest muntean, distinct de alte micro-zone.

În privința raportului între tehnici, situațiile sunt asemănătoare. La Dulceanca I (ca să respectăm ordinea publicării) proporțiile între ceramica lucrată la roată și cea modelată manual sunt egale[43]; la Dulceanca II se afirmă, de asemena egalitatea celor două specii[44]; la Dulceanca IV autoarea raportului nu furnizează nici cifre absolute, așa încât nu avem decât statistica ilustrației publicate (care nu are decât valoare orientativă), respectiv 56,9% ceramică lucrată cu mâna. Valorile fiind apropiate nu constituie un factor de departajare cronologică.

Dimensiunile medii ale recipientelor din cele trei situri sunt însă un indicator interesant al evoluțiilor (în ordine cronologică): volumele superioare (ale jumătăților superioare de vas) descresc de la 1,173 l. pentru Dulceanca IV, la 1,039 l. pentru Dulceanca II și circa 0,9 l. pentru Dulceanca I; similar, diametrele la gură (mult mai numeroase) descriu un arc similar: 13,8 cm. (Dulceanca IV), 13,1 cm. (Dulceanca II) și circa 11 cm. (Dulceanca I)[45]. Se va demonstra, într-un capitol următor, că tendința descreșterii dimensiunilor însoțește deteriorarea proporțiilor între tehnici, ca proces independent.

În privința numărului de tipsii, criteriul tipsie/ locuință descrește de la 1,54 (Dulceanca IV) la 1,28 (Dulceanca II) și 0,2 (Dulceanca I). Pe aceeași secvență cronologică propusă, descrierile cele mai frecvente ale culorii pastei ceramice par să indice o evoluție de la roșcat-cenușiu (la început) la brun (la sfârșit)[46].

Decorul de la Dulceanca este, pe ansamblu, mai prezent și mai aglomerat decât la Ipotești. Dacă în așezarea de pe Olt vasele lucrate la roată decorate reprezentau 53,8% (ambele subspecii), la Dulceanca IV avem aproape 80%, la Dulceanca II 70%, iar la Dulceanca I 48%. Maxima utilizare a decorului coincide deci cu maxima dezvoltare a culturii Ipotești-Cândești. Nici orizontul cultural anterior (Cireșanu) și nici aspectele finale ale culturii Ipotești-Cândești nu apelează foarte mult la decor, sau preferă un decor foarte simplu, liniar. Situația se va schimba din nou la finalul secolului al VII-lea, cu un nou puseu - și mai puternic de aglomerare a decorului; și atunci însă, în așezările de început (cum este Dulceanca IV, orizontul Dridu), există încă destule exemplare nedecorate[47]. Și ceramica arhaică modelată prezintă același trend descrescător, doar că cifrele oscilează între 7,9% și 5,7%. Alte tendințe remarcate pe seria cronologică de la Dulceanca se referă la evoluția (statistică) de la decorul liniar simplu spre decorul ondulat, de la unealtă simplă la unealta cu dinți, și de la angajarea unui singur motiv decorativ la două, alăturate în registre[48].

Evoluțiile morfologice și ale claselor de capacitate sunt discuții cu un caracter tehnic foarte pregnant și sunt greu de rezumat pe spații mici. Firește, există grupe morfologice dominante, care dau omogenitate ansamblului, dar există grupe care predomină la începutul sau sfârșitul intervalului[49]. O observație interesantă este că involuția se marchează nu numai la nivelul tehnicilor și dimensiunilor, dar chiar la nivelul formelor, existând tendința de reapariție a unor forme arhaice, de substrat dacic sau sarmatic, sugerând inserția unor elemente străine de comunitatea de la Dulceanca (așa cum se reflectă din celelalte așezări), provenite probabil din E sau NE[50]. Cercetările pe linia studiilor de capacitate au atras atenția asupra clivajului dintre arealul de pe Dâmbovița inferioară și bazinul Vedea[51], dar și spre o instructivă discuție despre capacitățile de stocare, inclusiv gropi de provizii;

[p. 108]

acestea din urmă se găsesc, cel puțin în parte, în interiorul unor locuințe cu caracter mai special, mai mari, cu dotări mai rare (precum cuptoarele cu horn), ceea ce oferă un nesperat prilej de a înțelege mai bine așezămintele sociale[52].

În fine, tabloul decadenței se rotunjește cu sărăcirea treptată a numărului de forme ceramice în circulație. Astfel, dacă la Dulceanca IV procentul oalelor-borcan în ansamblul ceramicii este de numai 69,7%, la Dulceanca II ajunge la 76,4%, iar la Dulceanca I la aproape 90%[53], celelalte forme (castroane, tigăițe, căni recipiente de băut în general -, amfore, altele) fiind suprimate, rând pe rând, în favoarea unei forme universale (cea care a condus la calificarea stigmatizantă civilizația-borcan).

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE alte situri din Muntenia de vest

[24] Partea introductivă a acestei secțiuni este după TEODOR E. 2000, capitolul 2.

[25] FERCHE 1974, p. 19, fig. 1. Măsurate după un atlas geografic, distanțele sunt cu aprox. 5% mai mici.

[26] FERCHE 1986, p. 122, fig. 1.

[27] FERCHE 1984, p. 124, unde se prezintă o clasificare a tipurilor de organizare spațială. Speculații interesante în legătură cu distribuirile spațiale (ale construcțiilor, dar și ale inventarului) la CURTA 1998, p. 25-26; concluziile sunt de tratat cu circumspecție, însă modelul de intepretare a datelor de teren este unul de urmat.

[28] Situația se regăsește la un număr apreciabil de așezări ale epocii (inclusiv Ipotești), dar nu se datorează continuității (care ar trebui demonstrată altfel), ci faptului destul de elementar că, într-o geografie dominată de păduri seculare, vechile curături (pe care funcționaseră vetrele satului sau terenurile de arătură) erau mai ușor de desțelenit decât trunchiurile cu diametrul de doi metri, cât și probabila existență a unor resurse apreciate (izvoare, lunci bune de pășunat, lut de-o anume calitate sau filoane de oxizi feroși, ș.a.). Fac aici precizarea că încetarea funcționării primei așezări de la Dulceanca I nu se datorează sfârșitului orizontului Cerneahov, în tragedia hunică (OLTEANU 1997, p. 23: după consumarea acestui episod tragic, comunitatea de la Dulceanca își contiunuă viețuirea revenind pe vechiul ei teritoriu), ci începutului orizontului Cerneahov în Câmpia Română; așezarea getică de la Dulceanca este de secol III și face parte din orizontul cultural Chilia-Militari (BICHIR 1984).

[29] FERCHE 1974, fig. 93 pentru B.2, figura 84, coroborată cu stratigrafia de la fig. 82, pentru B.1, și fig. 107 pentru B.3 (pentru care din plan rezultă o adâncime de numai 0,15 m.)

[30] FERCHE 1974, p. 90.

[31] Multe piese din acest complex sunt ilustrate și în prezenta lucrare: pl. XXIV/11, XXV/18, XXXIII/69, XXXIV/72, 73, XLVI/147, 148, LXXV/165.

[32] FERCHE 1986, p. 128, fig. 5/5. Factura complexelor amintește de mormintele de incinerație în groapă (fără urnă), dar nu se spune nimic despre cenușă. Dacă depunerea este rituală (=simbolică) cenușa poate fi foarte puțină, deci greu de observat. Probabilitatea unor practici funerare în mijlocul așezării este însă limitată.

[33] Absența gropilor menajere definește mai toate siturile de epocă, în special de câmpie, și se explică probabil prin durata scurtă de utilizare a habitatului.

[34] Caracterul foarte asemănător, dar la limita unor definiții diferite, al acestor locuințe, o face pe autoare să le numească oscilant. În monografie (FERCHE 1992, p. 128), complexul 5 este numit bordei (hutte), dar într-o lucrare mai recentă (FERCHE 1995, p. 183) același complex este locuință de suprafață. În esență, toate locuințele de la Dulceanca IV sunt de același tip, respectiv puțin adâncite; scopul constructorilor era același, de a înlătura humus-ul și a-și construi baza cuptorului în (pe) lutul nativ. Acest nivel poate oscila, iar cotele de săpătură nu pot spune nimic în absența unei stratigrafii propriu-zise (distruse de lucrările agricole).

[35] Situația este foarte rară și indică o locuire ceva mai îndelungată, împotriva obiceiurilor epocii.

[36] A se lua ca termen de comparație evul mediu târziu, când se practica același tip de asolament, dar pentru care nu lipsesc nici nivelele arheologice substanțiale, nici gropile menajere.

[37] Este ceea ce s-a observat de mai multă vreme și pentru alte regiuni învecinate. Urme ale atacurilor slave și cutrigure se găsesc și în Scythia Minor, în Moesia Inferior și în Thracia, dar un orizont slav de migrație nu există nicăieri (FERCHE 1984, p. 146; KOLEVA 1992).

[38] Problema se pune cu atât mai acut pentru societatea nord-dunăreană de epocă hunică, căreia practic nu-i cunoaștem forma de habitat (în mod arheologic; atestările literare sunt clare).

[39] FERCHE 1974, fig. 13 pentru sec. III, fig. 104 pentru sec. VI. COMȘA M. 1978 a, p. 113, 115, crede că aceste amenajări pot fi datorate și slavilor, dar admite și varianta unei filiații locale. OLTEANU 1997, p. 92, contribuie cu un detaliu interesant, legând aceste amenajări de unele soiuri de cereale de primăvară, care nu se pot decortica prin bătaie (treierare), ci numai prin uscare (uneori forțată, în lipsa unor rezerve mai mari); se pare că aceste soiuri plantate primăvara reprezentau marea majoritate a culturilor epocii.

[40] TEODOR E. 2000, unde se argumentează pe larg motivele pentru care la Dulceanca I nu se poate admite o singură fază de locuire (în esență, cele două serii de inventare nu se lipesc). Autoarea săpăturii trebuie să fi avut propriile temeri în acest sens, fiindcă într-un studiu publicat 10 ani după monografia Dulceanca I (v. FERCHE 1984, p. 124) remarcă planimetria diferită a bordeielor (de tip dispersat) și a locuințelor de suprafață (în linie, paralel cu lunca).

[41] În acest caz, ridicarea la suprafață (expresia aparține Mariei Comșa) nu semnifică nicidecum vreun progres, cum ar indica mentalitatea de la finele mileniului II (și culoarea luminoasă a sintagmei de mai sus), ci amenajări care se pot caracteriza ca tot mai superficiale, indicând o fază critică de insecuritate, cu încropeli explicit temporare, care definesc finalul secolului al VI-lea sau secolul X (COMȘA 1978 a, p. 114), care preced locuirile improvizate, nedepistabile arheologic. Amenajări mai mult sau mai puțin de suprafață se cunosc și pentru începutul sec. VI (Copăceanca, infra), dar au altă explicație.

[42] Ideea poate apare ca surprinzătoare, și pe drept cuvânt (s-a spus atâta vreme că tipsiile sunt un produs cultural slav...), dar voi reveni pe larg. Ordinea propusă în monografia ceramică a așezărilor de la Dulceanca poate că este atacabilă (o voi face personal, când voi discuta seria morfologică din Câmpia Română); important, la acest moment al cercetării, este nu să am dreptate asupra unui detaliu sau altul, ci să conving asupra virtuților unor tehnologii neconvenționale (în România, fiindcă altminteri...). Suntem încă foarte departe de momentul când vom putea spune că avem cunoștințe pozitive despre istoria secolului VI și vom putea oferi explicații inatacabile.

[43] FERCHE 1974, p. 90. La pagina 96 sunt date și cifre: 11 CLRL, 125 CLRR, 126 clm, 9 clmî.

[44] FERCHE 1986, passim, adică 122 piese ceramică lucrată cu mâna și 117 ceramică lucrată la roată.

[45] TEODOR 2000, tabelul de la § 3.

[46] TEODOR 2000, § 4.

[47] FERCHE 1992.

[48] TEODOR E. 2000, § 5.2.

[49] TEODOR E. 2000, § 7.1.

[50] Suzana Dolnescu-Ferche a simțit aceste corpuri străine și le-a pus natural, din multe puncte de vedere pe seama slavilor, ca și alți cercetători ai fenomenului. La aceste chestiuni vom reveni, pe larg.

[51] TEODOR E. 1998.

[52] TEODOR E. 2000, § 8. Așa sunt bordeiele 9 de la Dulceanca II și 17 de la Dulceanca IV. Întâlnirea dintre rarele gropi de provizii și la fel de rarele cuptoare cu horn ideale pentru uscarea grânelor sunt un clar argument pentru așezămintele patriarhale, cu o energică concentrare a resurselor. Acesta este, cred, sensul exact al societății lipsite de clase, cu bunuri distribuite egal: o distribuție pernicioasă și măsurată (de unde necesitatea internă de standardizare a unor recipiente, relativ bine pusă în evidență).

[53] TEODOR E. 2000, § 9. A se compara cu 72,3% din așezarea de la Cireșanu sau cu cele 55,3 procente ale culturii Chilia-Militari.