INVAZII BARBARE...

SECȚIUNEA V: CIRCUMSTANȚIEREA

p. 231

Concluziile cercetării amănunțite a ceramicii nu au fost deocamdată formulate, dar, fără îndoială, avem acum o vedere de ansamblu destul de bună. Această a cincea secțiune are drept obiectiv confruntarea cunoștințelor achiziționate pe studiul independent al ceramicii cu concluziile altor domenii de cercetare colaterală ale științelor istorice, respectiv alte cercetări arheologice speciale (cum ar fi locuințele, obiceiurile funerare, piesele de metal), numismatica, studiul izvoarelor.

În câteva rânduri, de-a lungul lucrării, am consemnat că, poate, unele concluzii sunt surprinzătoare; unele sunt surprinzătoare pur și simplu, chiar și pentru autorul lor, iar situațiile cred că sunt destul de numeroase, fiind suficientă exemplificarea caracterului cultural al ceramicii din necropola de la Sărata-Monteoru sau din așezarea de la Ciurel. Distanța față de vechile cercetări este considerabilă, și nu îmi fac iluzii că noile opinii se vor impune ușor, chiar dacă sunt susținute de argumente tehnice greu de demontat. Inerția tezelor consacrate este substanțială și ne marchează tuturor! modul de a gândi, devenind un soi de reflexe profesionale. Pentru a exemplifica doar, din propriul traseu: am remarcat de la început contradicția dintre morfologia oalelor-borcan și prezența tăvițelor slave, însă am avut nevoie de câțiva ani pentru a formula ipoteza că aceste obiecte nu au caracter originar slav (o ipoteză îndrăzneață poate fi chiar mai dificilă decât argumentarea). Acum un an și jumătate, în susținerea celui de al treilea referat, scriam că ...tăvițele sunt o formă împrumutată, sub influența prezenței slavilor într-un teritoriu proxim..., ceea ce astăzi mi se pare... jenant. A fost necesar cazul extrem al Gropșanilor pentru a pune simpla (copilăreasca) întrebare dar dacă nu sunt slave?..., deși existau suficiente indicii anterioare care să justifice un asemenea impuls. Am dat aceste explicații pentru a fi foarte clar că nu înfierez nici anumite concepții, nici o anumită generație sau anumite persoane, și că suntem cu toții victimele acelorași rutine. Statutul de cercetare a întreprinderii noastre comune ne obligă însă, permanent, să tentăm nu numai limitele cunoașterii pozitive, dar și ale concepțiilor tutelare și ale rutinelor de lucru.

Concluziile mai vechi privitoare la (pentru a reveni la exemple) ceramica din necropola de la Sărata-Monteoru sau din așezarea de la Ciurel nu au la bază studii de ceramică, nici bune, nici rele, ci conjuncturi de interpretare. Cazul necropolei este chiar clar: ritualul funerar al mormintelor de incinerare în urnă nu lasă nici un dubiu asupra apartenenței la cultura slavă primitivă; cum ar fi putut fi urnele dacă nu slave? Și totuși nu sunt! Afectează această concluzie, cu ceva, caracterul slav al acestor înmormântări? Nici vorbă. Avem, în schimb, o nesperată secvență de conviețuire, chiar dacă mai puțin fraternă decât s-a imaginat, într-un limbaj sociologic mult mai coerent (unii sunt stăpâni, ceilalți slugi). Cazul Ciurelului este ceva mai complicat. Aici expectația arheologică nu se baza numai pe prietenia de veacuri..., ci și pe ceva mult mai serios: studiile de slavistică erau deja o realitate științifică, ce oferea modele, de tipul ceramicii Praga; or, nu poți face analogii decât cu lucruri care există, urmând judecăți deja operabile (gen ceramica de Praga este lucrată cu mâna; ceramica de la Ciurel este majoritar lucrată cu mâna; deci ceramica de la Ciurel este de tip Praga). Nu încerc să găsesc scuze pentru nimeni; încerc doar să înțeleg aventura cercetării, pentru a-mi putea suporta propriile erori.

Conjuncturile de cercetare, cum le numeam supra, constituie ceea ce, cu o sintagmă mai explicită, este expectația arheologică, ceea ce vrea să spună că, atunci când abordăm un obiectiv, avem așteptări, ca obiectivul respectiv să fie într-un fel sau altul. Cele două fețe ale aceleiași monede se numesc pregătire profesională și prejudecată, iar când arunci o monedă în aer nu știi pe ce față se va opri. Expectația arheologică este un orizont de așteptare, bazat pe un complex de factori, legați de experiența anterioară; o componentă fundamentală este constituită de lectura izvoarelor istorice. Să facem deci o nouă lectură și să vedem ce ar fi de așteptat să găsim în pământ.

MAI DEPARTE, § 17