ceramica din Slovacia

CAPITOLUL 5. REFERINȚA SINCRONICĂ

5.3. Ceramica slavă primitivă

[p. 86]

5.3.2. Ceramica din Slovacia

Pentru ceramica din Slovacia am folosit o relativ recentă - și foarte utilă monografie a lui Gabriel Fusek[75]. Lotul ceramic slovac este cel mai impozant din baza de date: 546 de fragmente mărunte, 114 oale-borcan întregi sau forme asociate (castron, de pildă), alte 141 de jumătăți superioare și 40 de jumătăți inferioare. Au putut fi clasificate 279 de piese, disponibile pentru analiză statistică la nivelul regiunii. Dintre acestea, 86 de vase întregi, databile înainte de anul 600, au fost folosite pentru realizarea grupelor regionale slave și intră în această analiză. Datările folosite sunt acelea propuse de autor, care împarte evoluția ceramicii slovace din această epocă în trei perioade (sau faze)[76]: faza I, acoperind secolul VI (posibil finalul secolului anterior), despărțită în două sub-faze, Ia și Ib, separate de instalarea avarilor la Dunărea Mijlocie (568), și fazele II și III, împărțind secolul al VII-lea.

Ceramica fazei Ia este realizată exclusiv cu mâna; se întâlnesc forme tipice pentru finalul secolului al V-lea și prima jumătate a secolului următor, pe un mare areal (și nu numai în mediu slav), cu buză puțin răsfrântă, uneori chiar cu buza întoarsă înăuntru[77]. Este de remarcat aici un fapt pe care analiza grupelor regionale fatalmente l-ar scăpa: această formă este mai caracteristică răsăritului Europei, decât Centrului. O statistică realizată pe buze de vas anterioare anului 600 prezintă următoarele medii ale unghiului la buză: 94,2o[78] Ucraina (163 piese), 96,3o Polonia (140 piese), 98o Slovacia (358 piese), 98,6o Cehia (43 piese).

Mai mult, formele din Slovacia, chiar și cele de început, sunt în general mai armonioase decât formele din alte teritorii slave, mai aproape de modele vechi romane, fapt constatabil fără ajutorul vreunei tehnologii sofisticate. Explicația constă în substratul cultural preexistent instalării triburilor slave, cu elemente celtice, dacice și romane[79]. Dacă discutăm foarte pe concret, pe forme ceramice, influența dacică este mai puțin frapantă decât în Polonia, în schimb moștenirea morfologiei romane este evidentă.

[p. 87]

Faza Ib (după invazia avară) marchează un început de maturare a formelor, de rotunjire și bombare a corpului, de modulare mai pronunțată a marginii vasului. Apar recipientele lucrate la roată, unele decorate, cu combinația tematică ce va domina secolele următoare: inciziile orizontale și inciziile în val, trasate cu un instrument cu dinți[80]. Există și obiecte de certă factură răsăriteană (precum vasele cu brâu crestat sub buză, de proveniență ucrainiană - ?), rezultat al mișcărilor de populație antrenate de migrația avară. În faza a II-a (după anul 600) continuă procesele descrise anterior, semnalându-se alte produse tipice din Ucraina[81] (așa numitul vas-lalea, de forma unui castron foarte înalt; pentru ilustrare vezi desenul CSV_9D, la planșa LIII), dar și forme de origine occidentală, germanică, cu diametrul median înalt[82]. În faza a III-a, spre finalul sec. VII, ceramica lucrată cu roata ajunge la paritate cu ceramica arhaică, formele ajung la maturitate, cu pereți rotunjiți și buzele mult mai întoarse (media unghiului la buză 219 piese din a doua jumătate a sec. VII ajunge la 115,5o); decorul în val, atât de specific arealului Dunării Mijlocii, este secondat de temele unghiulare (metope, zig-zag) de influență central-europeană. În toate fazele sunt specifice găurile de atârnare perechi, aplicate pe gât-umăr, care se pot întâlni, accidental, și în Cehia[83], Polonia sau Muntenia[84], însă nu cu frecvența din Slovacia. Am numărat în monografia lui G. Fusek 18 cazuri, ceea ce înseamnă că frecvența cazurilor este cu de circa 10 ori mai mare decât în Muntenia sau Polonia (pentru care avem statistici mulțumitoare).

Dincolo de aceste particularități, ceramica din Slovacia este bine ancorată în morfologia lumii slave. Având în vedere întinderea relativ mare a teritoriului (peste 400 de km. de la V la E), am împărțit materialul în trei arii geografice distincte, pentru a favoriza eventualele observații asupra unor variații regionale: Slovacia de V (valea Moravei, Vuk-ului și Nitrei); Slovacia Centrală (văile masivului Tatra) și Slovacia de E (afluenții Tisei mijlocii). Din nefericire, loturile astfel redesenate sunt foarte inegale (v. Anexe, p. 296): 79 de piese de secol VI din Slovacia de vest, numai 4 din zona muntoasă și numai 7 din Slovacia de Est. Situația se datorează nu numai unui studiu inegal (zonele vestice, cu mari centre urbane, este mai bine cunoscută[85]) sau specificului zonelor montane (procesele de eroziune distrug siturile istorice), ci și faptului că, după câte se pare, valea Moravei este prima ocupată de slavi[86], cu acces prin Poarta Moravă, dinspre bazinul Vistulei, progresul geografic realizându-se de la vest spre est, spre Vuk, Nitra și Ipel. Cele mai timpurii așezări slave din proximitatea Tisei datează din faza II[87], adică din prima jumătate a secolului al VII-lea. Detaliul este deosebit de interesant, fiindcă permite conturarea unui orizont de așteptare pentru cele mai timpurii așezări slave din Crișana și apoi în Intra-Carpatic: prima jumătate a secolului VII post-quem! Acest fapt pune într-o lumină nouă ipoteza unui val slav care ar fi modificat orizontul cultural din așezarea 1 de la Bratei (nivelul C, final de secol VI). Fiindcă despre o influență directă dinspre Slovacia nici nu poate fi vorba (ceea ce rezultă cu necesitate dacă concluziile lui Fusek sunt corecte)[88], rămâne ipoteza

[p. 88]

unui aport răsăritean. O asemenea ipoteză se poate demonta rapid, chiar dacă lotul de la Bratei nu este suficient de explicit. Unghiul la buză mediu pentru piesele ardelene este de 107,4o (18 piese), adică cu 11o mai mult ca media poloneză și 13o mai mult decât media ucrainiană (toate contemporane). Am văzut că mediile din arealele slave erau destul de strânse, pe o plajă de numai 4 puncte (94,2-98,6). O abatere de 10 puncte exclude produsele de la Bratei din lumea culturală slavă de la finele sec. VI.

Să ne întoarcem la grupele slovace, cu ajutorul tabelelor de la Anexe, p. 295-298. Slovacia apare în serie începând cu grupa 8 A cea mai numeroasă în întreaga lume slavă. Un studiu aprofundat asupra răspândirii acestui tip spune totul despre originea sa: vârful statistic se află în Slovacia de Est (71,4% din material) însă pe o serie foarte mică, în care întâmplarea poate juca un rol; continuarea este însă de natură să ne convingă de faptul că povestea este adevărată. Avem o ramură de răspândire spre vest: Slovacia Centrală 50% (și aceasta serie scurtă), apoi Slovacia de Vest (36,7%) și Cehia (25%); și o ramură de răspândire spre est: Polonia de Sud 37,5%, Polonia de SE 26,7%, Rașcov 13,2%, Penkovka 5%, pentru ca la Codân și în Ucraina să ajungem la zero. Grupa 8 A ar putea fi numită, pe bună dreptate, oala slavă de vest. Atât originea, difuziunea, cât și, pur și simplu, forma[89], îmi întăresc convingerea că este, la origine, un produs roman timpuriu de la Dunărea de Mijloc, asimilat în Barbaricum.

O altă grupă numeroasă, la care ceramica slovacă participă, este grupa 15 B; deși această grupă are reprezentanți izolați în Slovacia, Polonia de S și SE, precum și la Rașcov, aceasta este neîndoielnic o grupă ucrainiană, unde se află de 4 ori mai multe piese de acest fel decât în restul lumii slave; dacă la această constatare vom adăuga asemănarea cu grupa 14 B (cele două grupe se află în situație de analogie relativă, v. tabelul A, pozițiile 461 și 463), se mai adaugă două piese din Ucraina. Caracterul est-slav al acestei forme este indiscutabil, analogiile de la Rașcov și Botoșana (grupa 1!) nefăcând decât să sublinieze inserturile est-slave din Bucovina.

O altă grupă de probabilă sorginte ucrainiană, dar bine reprezentată și în Slovacia, este CSV 5 B.

Alte grupe de mai mare întindere, prezente și în Slovacia, de o netă factură răsăriteană, sunt grupele CSV 14 A și 24. Dacă cea de a doua este de factură Penkovka (castron cu diametrul la jumătatea înălțimii; formele similare din Europa centrală au diametrul maxim mult mai sus[90]), grupa 14 A, dominată relativ tot de recipiente din arealul Penkovka, are o destul de evidentă formă de tradiție dacică; la rigoare forma s-ar putea datora, istoric, și sarmaților, ipoteza convenabilă constatării că aceste forme sunt de găsit și în Ucraina centrală, dar și la Bacău-Curtea Domnească și în grupa munteană CR 22 B (cu reprezentare în grupa 1 de la Târgșor); la rigoare, această moștenire ar putea fi definită ca provenind din fondul arhaic al culturii Cerneahov[91] (adică ne-roman și ne-germanic). Ipoteza unui aport istoric sarmatic la constituirea formelor slave primitive este susținutâ și de analogia relativă a grupei CSV 10 A (Anexe, p. 298).

O altă grupă slovacă cu analogii interesante, dar cu semnificații nu foarte ușor de interpretat, este CSV 15 A, cu reprezentare mijlocie și echilibrată în Slovacia și la Rașcov, dar care prezintă analogii dispersate în teritoriul carpato-danubian, respectiv grupa micro-regională Dulceanca 5 (cu 5 piese, analogie relativă) și cu ceramica din așezarea 2 de la Bratei (nivelul a sfârșit de secol VI, analogie absolută). Dispersia formei, cât și reprezentarea echilibrată, numeric și procentual, în zonele de referință, mă fac să mă gândesc nu la o influență directă greu de reprezentat între cele 4 locuri geografice, ci la un factor istoric comun. Având în vedere caracteristicile morfologice generale[92] înclin să cred că genitorul comun al grupei este tradiția dacică.

O grupă slovacă fără analogii în lumea slavă dar cu analogii în Câmpia Română este CSV 10 D, respectiv grupa 2 de la Dulceanca II analogie relativă, grupele micro-regionale Dulceanca 3a și 5, grupa 1 de la Băleni (mixtă), grupa regională CR 6 A (având în componență grupa amintită de la Băleni și un exemplar din necropola de la Sărata Monteoru) toate analogii absolute.

[p. 89]

Pentru clarificarea chestiunii am întreprins investigații suplimentare, căutând analogiile analogiilor și obținând rezultate foarte clare: între analogiile absolute al grupei 2 de la Sărata figurează un exemplar lucrat la roată de la Botoșana (despre care am stabilit deja, fără dubiu, că este un produs de sorginte romană, inclusiv sub aspect morfologic). Reprezentarea foarte subțire a grupei în Slovacia, reprezentarea din contră destul de susținută în Muntenia, caracterul roman al analogiilor secundare, lipsa unui intermediar, toate conduc la concluzia că, deși lipsește proba directă a originii romane a grupei slovace, faptul în sine nu este dubitabil (consultarea ilustrației planșa LIV, CSV 10D va risipi orice îndoială).

O altă grupă cu probabilă sorginte romană este CSV 6, cu relativ bună reprezentare în Slovacia (9 exemplare) dar fără corespondent în lumea slavă. Analogia absolută a grupei este grupa Cireșanu 7 (material din necropola Grădiștea), care este analoagă, la rându-i cu grupa 2 de la Gropșani (apoape exclusiv realizată la roată; v. § 4.2.).

Grupele izolate, fără analogii, de nici o natură, sunt grupele CSV 22 (toate cele trei areale slovace), 4 B, 4E și 18 (numai Slovacia de Vest), reprezentând tradiții locale, fără pondere în ansamblu (rata de singularitate a Slovaciei de Vest, în ansamblul lumii slave, este de 5,1%).

Recapitulând, Slovacia prezintă 4 grupe de sorginte romană (CSV 8 A, 15 A, 10 D, 6), din care prima este foarte importantă, dominând morfologia locală, 4 grupe sunt de sorginte răsăriteană, din care două din Ucraina (15 B și 5 B) și două Penkovka (24 și 14 A, aceasta din urmă cu un fond arhaic Cerneahov), o grupă este probabil de origine sarmată (10 A) iar 4 grupe sunt locale. Discutând despre originea romană a unor forme nu contestăm apartenența triburilor slovace la lumea slavă, ci subliniem importanța substratului cultural neslav la configurarea culturii slave primitive, care, în cazul Slovaciei, este foarte semnificativă.

O foarte interesantă imagine a ceramicii slovace rezultă din tabelul de incidență (pe procente, v. Anexe, p. 296). Folosind coloana Slovacia de Vest (cu o situație statistică foarte bună), constatăm că asemănările cele mai mari ale acestor forme se găsesc la Rașcov (60,8%) și nu în Polonia, sau Cehia, cum ne-am aștepta; Polonia urmează, cu 44,3%, adică la distanță respectabilă, cu aceeași cifră ca și arealul Penkovka (surprinzător, nu?), de-abia apoi Cehia (39,2%) și incredibil dar adevărat Ucraina cu numai 16,5%. Codân, atât de aproape de Rașcov absentează!! Ar trebui deci să ne gândim ce anume au în comun Slovacia și Rașcov, dar răspunsul nu este ușor de dat. Să spunem doar că asemănările nu sunt atât de mari cât ar sugera aceste cifre și că există cel puțin o deosebire fundamentală, pe care grupele regionale slave le-au surprins în mică măsură: conformația piciorului și talpei. La Rașcov, 79,6% din piese au picior, din care 50,6% au talpă (39,8% din total); în Slovacia, doar 49% din piese au picior, din care doar 28,2% au talpă (numai 13,8% din total). Aceste cifre nu numai că nu seamănă, dar reprezintă, pentru loturile studiate, aproape două situații radical opuse. Având în vedere că loturile luate în discuție sunt semnificative (peste 200 de piese pe fiecare parte), nu poate fi nici o întâmplare, ci o realitate culturală distinctă. De aceea răspunsul este foarte greu de dat...

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE ceramica sud-poloneză

[75] FUSEK 1994, cea mai mare parte a ilustrației, respectiv 69 de planșe.

[76] FUSEK 1994, graficul de la pag. 109.

[77] FUSEK 1994, p. 102-103, fig. 68-69.

[78] Pentru comoditate, fracțiunile de grad sunt considerate zecimale.

[79] CRIȘAN 1969.

[80] FUSEK 1994, p. 104, fig. 70.

[81] Dar și în mai apropiata în spațiu Cultură a Tumulilor Carpatici (RUSANOVA & 1984, p. 10-22).

[82] FUSEK 1994, p. 105, fig. 71.

[83] BORKOVSKY 1940, fig. 8/1, pl. II/11 (?), 3/36.

[84] Unul dintre exemplarele lucrate cu mâna de la Capidava are de asemeni găuri de atârnare (planșa LXV, fig. 83; în ilustrația originară OPRIȘ 2000, cat. 228 găurile nu sunt marcate pe desen, însă sunt precizate în text).

[85] FUSEK 1994, p. 123, harta 2.

[86] FUSEK 1994, p. 124, harta 3.

[87] FUSEK 1994, p. 125, harta 4.

[88] Dacă concluziile cronologice ale lui Fusek sunt corecte rămâne de văzut. Cert este însă că s-a publicat recent așezarea de la Lazuri (STANCIU 1999), de pe valea inferioară a Someșului, de clară factură slavă, cu aspecte ceramice timpurii, care recomandă, cu aproximație, jumătatea secolului al VI-lea. Raportul lui Stanciu mi-a parvenit, practic, după finalizarea, în linii mari, a acestei lucrări. Nu am efectuat deocamdată o analiză detaliată a lotului ceramic, dar, la nivel pur intuitiv, cred că ceramica de la Lazuri se va demonstra mai apropiată de cea din Polonia, decât de cea din Slovacia (motivul fiind proporția mare a înălțimii). Dacă lucrurile stau așa, atunci putem vorbi despre o nouă direcție de migrație, direct din sudul Poloniei spre bazinul mijlociu al Tisei, ceea ce am sugerat și la harta 1 (planșa XI). Fac aici cuvenita precizare, în contextul discuției din textul de mai sus, că între ceramica de la Lazuri și cea de la Bratei nu există nici o legătură.

[89] Vezi ilustrația desenată din volumul III, secțiunea 4, planșa LIII.

[90] BORKOVSKY 1940, pl. 1/2, 4/42; vezi însă și pl. 4/45, mult mai asemănătoare cu CSV 24, posibil tot de sorginte răsăriteană.

[91] Despre succesiunea Cerneahov > Penkovka, în acest subcapitol, infra.

[92] Vezi ilustrația (pl. LV).