Situri nordice din Muntenia; Budureasca

8. SITURI MARGINALE DIN MUNTENIA

[p. 136]

8.3. Situri nord-muntene

Intrăm în alt subcapitol dar rămânem în aceeași zonă de contact dintre câmpie și Subcarpații de curbură, la nord de Mizil, între cutele primelor dealuri, la Budureasca [v. harta 2]. Acolo, pe o vale de o lungime de nici 4 km., Victor Teodorescu a identificat 31 de arheosituri[1], din care mai mult de jumătate sunt de interes pentru perioada studiată. Cercetări propriu-zise nu s-au făcut decât în cinci-șase dintre ele, din care Budureasca 4 se bucură de un semi-raport[2]. Pentru un obișnuit al perioadei, expunerea stratigrafiei de la Budureasca[3] poate lua respirația: strat La Tène etajat în unele cazuri pe două-trei orizonturi; nivel de humus cu materiale de tip Cireșanu; stratul Ipotești-Cândești I, cu două niveluri purtând etichetele I a și I b; stratul Ipotești-Cândești II, care are de regulă nu mai puțin de 3 niveluri (de la II a la II c). Iată deci o așezare cu nu mai puțin de șase nivele! Să tot faci tipologie! Doar că sunt publicate, cu totul, 4 vase întregi[4] iar restul ciobulețe...

Cele 9 bordeie, toate cercetate parțial, au dimensiuni parțiale și adâncimi lipsă, dar cu parament din bârne încheiate în coadă de rândunică[5], cu pietrare la colțul de nord, care dacă am înțeles măcar de data aceasta nu au fost demontate din respect pentru prezervarea siturilor. Ce contează că nu avem ceramică, fiindcă a rămas printre bolovani? Avem în schimb cuptoare de redus minereu de fier. Cel cercetat era deja jumătate distrus, așa că a putut fi cercetat în voie, de unde s-a ajuns la concluzia că jumătatea lipsă era de tip dacic[6]. Să reținem totuși frecvența foarte mare a acestui tip de amenajare[7] în nordul Munteniei, pe care l-am putea denumi mini-furnal (are diametre interne de circa 0,3 m.), adaptat resurselor reduse de minereu.

Ajungând la analiza ceramicii, trebuie spus că inițiativa Muzeului Prahova, de a deschide o expoziție permanentă a arheositurilor de la Budureasca, în primăvara anului 2000, a fost salutară pentru această lucrare. A fost posibilă[8] astfel adăugarea a nu mai puțin de 14 forme întregi[9], de la Budureasca 3, 4, 5 și 7 (v. Anexe, p. 232-234). Dezavantajul de a lucra cu piese din situri diferite este compensat de împrejurarea că sunt foarte apropiate unele de altele (câteva sute de metri), unele sunt probabil strict contemporane, iar ansamblul are un aspect unitar, respectiv cu o predominare netă a ceramicii lucrate cu mâna[10]. Lotul astfel constituit, de 17 vase întregi, are doar câteva ciudățenii, între care un vas lucrat la roată, un vas mare, de o factură care, prin

[p. 137]

formă, dimensiuni și fabricație, ar putea fi de secol V sau chiar mai timpuriu, un creuzet, dar și un vas foarte înalt (I/a = 1,58) fără margine, adică fără nici un fel de analogie; provenind tot de la Budureasca 5, ca și vasul de mari dimensiuni, ar putea data într-o perioadă care nu face obiectul acestui studiu[11].

Studiul analogiilor ceramicii de la Budureasca (v. în special Anexe, p. 296-299) conduce la concluzia că, în ciuda poziției periferice, așezarea de la Budureasca este bine conectată realităților culturale din Câmpie. Față de alte situri cu poziție periferică, Budureasca este parte la grupe cu mare răspândire, ca CR 5, 14 A, 22 A, distribuindu-și echilibrat tendințele între Vest (grupa CR 5 dominantă Oltenia, 14 A dominantă Dulceanca, 22 A - idem), Sud (3 A și 14 A - Ciurel, 20 A Soldat Ghivan, 22 A și 8 Străulești) și Est (8, respectiv Sărata Monteoru). Dacă luăm în considerare că două piese nu au margine (sau e foarte mică), ceea ce vom numi, mai jos, aspectul Târgșor, este și el prezent. Cea mai numeroasă grupă de la Budureasca, din grupa munteană 20 A[12], este compusă din 5 exemplare și este condusă de cele două exemplare lucrate la roată (unul la roată lentă, unul la roată rapidă).

Dacă luăm în considerare diversitatea morfologiilor și buna conectivitate cu toată Câmpia (situație unică, din câte îmi dau seama), Budureasca seamănă cu un loc de refugiu, adică exact așa cum arată și relieful. Cine privește harta nu are cum percepe această realitate, dar este foarte clar pentru cine a călcat acolo. Intrarea pe vale este în șicană, între două dealuri înalte, astfel încât valea nici nu se vede, chiar de la distanță foarte mică, fiind protejate de vedere inclusiv eventualele fumuri de gospodărie. Valea este strâmtă, râpoasă, practic fără terenuri cultivabile, decât spre ieșire, și este greu de crezut că cineva nestrâmtorat ar vrea să trăiască acolo de bună-voie. Oricum, valea pare să fi fost locuită în mai multe episoade, și doar judecata istorică mai poate da niște sugestii: cu siguranță unul dintre episoade este în secol V, dar avem foarte puține știri despre mișcările de trupe în această epocă; în fine, este de presupus că locul a fost repopulat în momentul instalării slavilor în zona Buzăului. Structura foarte primitivă a tehnicilor ceramicii nu cred că ar trebui pusă pe seama unei poziții cronologice foarte târzii (capacitățile în general mari ale recipientelor se opun ipotezei, v. Anexe, p. 232 și următoarele), ci tocmai pe izolare. Această ipoteză are sens numai dacă admitem că, în general, comunitățile nu-și produceau ceramica lucrată la roată prin abilități proprii, ci prin serviciile unor meșteri itineranți. Dacă Budureasca este un loc de refugiu, atunci și vremurile sunt tulburi, iar meșterii nu prea au motive să se plimbe. Nu? În fine, trebuie spus că, deocamdată, la Budureasca nu se poate respinge nici o ipoteză.

Despre alte forme decât oala-borcan, raportul publicat în 1993 nu suflă o vorbă, dar studiul de botez al culturii, din 1964, ilustrează două tipsii de la Budureasca 1 și 3[13], iar cel din 1971 încă trei fragmente[14].

Situația siturilor de la Budureasca este foarte greu de judecat și fiindcă, deși știm că în principiu există mai multe nivele (fie și pe orizontală, prin multitudinea așezărilor distincte), nu știm nici dacă sunt continue, nici cât sunt de substanțiale. Nu pot accepta teza locuirii permanente[15] fiindcă situația nu este atestată nicăieri în altă parte, nici observațiile autorului asupra densității de locuire remarcabile, fiindcă relieful accidentat lasă foarte puține opțiuni.

Lucrurile ar putea rămâne atât de simple, dacă n-ar exista cele câteva complexe cercetate la Bozieni, la numai circa 1,5 km. vest de grupul de situri Budureasca, și dacă nu s-ar fi întâmplat să se publice de aici două forme întregi, una lucrată cu mâna într-o manieră neobișnuit de elaborată și precisă , iar cealaltă la roată, cu o morfologie comună, romanică și apropiată celuilalt exemplar[16]. Media acestor piese are analogii automate în acest spectru, respectiv grupa 7 de ceramică romană din Oltenia și grupa

[p. 138]

2 de la Dulceanca 2 (grupă cu 5 piese, compusă curios exclusiv din piese modelate manual). Cele mai apropiate analogii pe mediile grupelor regionale CR sunt cu grupa 5 A, care, deloc întâmplător, este dominată copios de Oltenia, cu 11 piese la Groșani și 4 la Vadu Codrii, dar și un exemplar de la... Budureasca (grupa 3, exemplar mai puțin elaborat). Este demn de semnalat că Budureasca și Bozieni sunt singurele așezări din Muntenia unde au fost identificate forme din această grupă, semnificând o enclavă olteană. Aceste ultime observații nu fac decât să sublinieze încă o dată diversitatea neobișnuită a lotului ceramic de la Budureasca, sub aspect morfologic. Cum au ajuns oltenii în refugiul dintre dealuri este subiect de roman. Cele două piese de la Bozieni sugerează (doar), prin caracterul lor elaborat, că tot materialul cunoscut de la Budureasca are, per ansamblu, un caracter mai arhaic, invitând la o datare mai compactă. Având în vedere mărimile apreciabile ale mediilor de volum și dimensiuni, singura soluție pare coborârea plajei cronologice spre debutul culturii Ipotești-Cândești. Vasele mici nu lipsesc la Budureasca, însă au destinații speciale destul de evidente: un creuzet și două vase marcate cu cruci. Excluzând aceste piese, care nu au nici o legătură cu sistemul de capacități, având evident alte destinații, media volumelor de la Budureasca crește la peste 4 litri, fapt unic și aproape de neînțeles.

DETALII - Târgșor

- Șirna

- Băleni

ÎNAPOI LA CUPRINS VOLUM I

ÎNAPOI LA INDEX

MAI DEPARTE situri din Oltenia

[1] TEODORESCU 1984.

[2] TEODORESCU & 1993 a.

[3] TEODORESCU & 1993 a, p. 365. Raportul se referă la Budureasca 4, dar expunerea stratigrafică este pentru Budureasca 5. Probabil este o greșeală de tipar.

[4] Trei exemplare în raportul discutat (TEODORESCU & 1993 a, fig. 11/ 14, 15, 12/b) iar al patrulea într-una dintre sintezele mai vechi (TEODORESCU 1971, fig. 6/7).

[5] TEODORESCU & 1993 a, p. 374 și următoarele. Autorul raportului (cred că e mai corect decât autorii) ne povestește de mai multe ori cum e cu coada de rândunică, dar eu n-am priceput nimic (noroc că nu am de făcut o lucrare de profil...). Personal nu am înțeles cum ar putea să încapă, într-un lăcaș rotund de 20-25 cm. și bârnele de susținere și coada respectivă, sau dacă bârnele orizontale se încheie și la mijlocul peretelui (ca în planul B.15 de la p. 376). Dacă ar fi să fac personal așa ceva (deși evident nu mă pricep) aș încheia bârnele pe exteriorul stâlpilor de sprijin, fiindcă nu cred că aș reuși pe interior, dar atunci nu s-ar mai vedea în săpătură...

[6] TEODORESCU & 1993 a, p. 372.

[7] Vezi și infra, Șirna.

[8] Mulțumesc colegului Bogdan Ciupercă pentru ajutorul acordat.

[9] Curios este că recipientele publicate în 1993 nu există în expoziție, în timp ce sunt expuse vase nepublicate (marea majoritate; excepție fac exemplarele prezentate fotografic în TEODORESCU 1971, p. 130, fig. 6/1, 2, 8, plus fragmentul de la fig. 6/5.)

[10] Statistica oalelor întregite este totdeauna în dezavantajul ceramicii modelate cu roata, raportul real însemnând întotdeauna o diferență mai mică, ceramica lucrată la roată fiind desigur mai casantă și spărgându-se în mai multe cioburi. Am citit de mai multe ori raportul, respectiv stufoasele comentarii despre ceramică (TEODORESCU & 1993 a, p. 381-82) însă nu am găsit nici măcar un indiciu vag asupra raportului real între cele două tehnici fundamentale. În TEODORESCU 1971, fig. 6/5, apare un fragment superior (incomplet) lucrat la roată rapidă, decorat cu așa-numitul decor involuntar, dar și un exemplar întreg (6/7) lucrat în aceeași tehnică, aparent nedecorat (deși situația este rară).

[11] Capitolul 14 (morfologie numerică) revine la acest obiect, relevând analogii în mediul Kolocin (Niprul mijlociu).

[12] Ilustrația nefiind publicată, nu îmi permit să fac trimitere la imagine. Indicând însă numele grupelor regionale din Câmpia Română, se pot consulta imaginile pieselor din celelalte situri, din aceeași grupă.

[13] TEODORESCU 1964, fig. 3/7, 8.

[14] TEODORESCU 1971, fig. 4/9-11, toate de la Budureasca 3.

[15] TEODORESCU & 1993 a, p. 383.

[16] TEODORESCU 1964, fig. 3/5, 6; pentru prima v. vol. III, pl. LXXIII/148.